Ухвала
Іменем України 
31 серпня 2020 року
м. Київ                                                                                                                                               
справа № 1-34/03
провадження № 51-4061ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог  пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Відповідно до ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону             (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно                 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, вказаних вимог процесуального закону засудженим не дотримано.
Зокрема, засуджений, як убачається зі змісту касаційної скарги, просить про скасування як оскаржуваних судових рішень, так і вироку апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року та ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2004 року щодо нього, з огляду на що неможливо визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.
До того ж вимоги засудженого лише про скасування оскаржуваних судових рішень є неповними та не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки особою, яка подала касаційну скаргу, не зазначено, що суд касаційної інстанції має зробити після скасування цих рішень.
Крім того, як убачається з касаційної скарги, засуджений в обґрунтування незаконності оскаржуваних ухвал наводить, серед іншого, мотиви своєї незгоди з постановленими щодо нього іншими судовими рішеннями, чим допустив суперечності.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
 
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                           ОСОБА_3