ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 815/2820/15
адміністративне провадження № К/9901/273/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Соколова В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою Запорізької митниці ДФС
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року (головуючий суддя - Балан Я.В., судді: Вовченко О.А., Левчук О.А.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року (головуючий суддя - Шевчук О.А., судді: Бойко А.В., Осіпов Ю.В.)
у справі №815/2820/15 
за позовом ОСОБА_1 
до Запорізької митниці ДФС, Державної фіскальної служби України, 
третя особа: Міністерство юстиції України,
про скасування наказу та поновлення на роботі.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: 
-          скасувати наказ №177-0 від 20 квітня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;
-          поновити на посаді завідувача сектору боротьби з незаконними переміщенням наркотиків і зброї управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС;
-          стягнути з Запорізької митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;
-          зобов`язати Запорізьку митницю ДФС України відкликати відомості про застосування до ОСОБА_1 заборони передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».
2.          В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з наказом Запорізької митниці ДФС №177-о від 20 квітня 2015 року про його звільнення не погоджується та вважає його таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що в порушення статей 38, 43, 64 Конституції України було допущено обмеження прав позивача на право та доступ до державної служби. У зв`язку з чим, наказ про звільнення його з посади є таким, що суперечить положенням Конституції України та, відповідно, є незаконним.
3.          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від            4 грудня 2019 року, позов задоволено частково. Наказ Запорізької митниці ДФС №177-0 від 20 квітня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 » скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору боротьби з незаконними переміщенням наркотиків і зброї управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС. Стягнуто з Запорізької митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу                              125 393,08 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору боротьби з незаконними переміщенням наркотиків і зброї управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС та стягнено з Запорізької митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 5 603,59 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
4.          Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Запорізька митниця ДФС звернулася з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
5.          У відзиві на касаційну скаргу позивач не погодився з касаційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6.          Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в митних органах України та на момент звільнення перебував на посаді завідувача сектору боротьби з незаконними переміщенням наркотиків і зброї управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС.
7.          Наказом Запорізької митниці ДФС «Про звільнення ОСОБА_1 » №177-о від 20 квітня 2015 року керуючись Кодексом законів про працю України, Закону України «Про очищення влади» звільнено ОСОБА_1 , завідувача сектору боротьби з незаконним переміщенням наркотиків і зброї управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням, 20 квітня 2015 року відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади».
8.          Підставою для винесення зазначеного наказу слугували довідка від 16 квітня 2015 року про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці та доповідна записка головного спеціаліста сектору персоналу Задорожної І.В. №679/13-27 від 16 квітня 2015 року.
9.          В довідці про результати вивчення особової справи та трудової книжки  ОСОБА_1 зазначено, що з 12 червня 2013 року по 16 квітня 2014 року позивач обіймав посаду заступника начальника Запорізької митниці Міндоходів начальника управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями, яка відноситься до посад, передбачених пунктом 4 частини другої статті 3 Закону України від 16 вересня 2014 року №1682-VII «Про очищення влади» та абзацом 5 частини першої статті 14 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою і четвертою статті 1 Закону України від 16 вересня 2014 року №1682-VII «Про очищення влади».
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
10.          Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вчинення особою заходів або сприяння їх здійснення, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 підриває основи національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини має бути доведено індивідуально у кожному конкретному висновку з наданням особі, яка піддається процедури люстрації гарантованого права на захист та право на оскарження відповідного рішення суду, а тому передбачені цим Законом заборони до нього не застосовуються.
11.          Окрім того, відповідач не надав доказів на підтвердження того, що позивач своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснював заходи або сприяв їх здійсненню, спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. 
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
12.          Скаржник у доводах касаційної скарги зазначає, що Закон України від 16 вересня 2014 року №1682-VII «Про очищення влади» (далі - Закон №1682-VII), який є спеціальним, прийнято для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та права людини в Україні, слід мати на увазі, що його дія розповсюджується без обмежень на всіх осіб, які обіймають (обіймали) посади (перебувають на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування (крім виборних посад), на підставі критеріїв, визначених у статті 3 Закону №1682-VII.
13.          Крім того, незалежно від того, чи було в посадових обов`язках позивача здійснення формування та реалізації державної митної політики, він займав посаду - заступника керівника територіального (регіонального) орану центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику. Зазначена підстава для звільнення встановлена Законом, а тому митниця при здійсненні своїх повноважень зобов`язана була виконувати Закон №1682-VII.
14.          З урахуванням зазначеного та на підставі частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вважає правомірним звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених Законом №1682-VII.   
15.          Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом фактичних обставин справи.
16.          Міністерство юстиції України у поясненнях на касаційну скаргу підтримав вимоги останньої вказуючи на правомірність спірного наказу про звільнення  ОСОБА_1 , відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України з підстав передбачених Законом №1682-VII. Меті обмежень, що передбачені Законом №1682-VII, узгоджується з демократичними принципами, передбаченими Конституцією України і міжнародно-правовими стандартами, тому звільнення відповідних осіб, до яких застосовується заборона, в порядку, передбаченому Законом №1682-VII, є правомірним. 
17.          У відзиві на касаційну скаргу позивач посилаючись на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.     
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
18.          Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
19.          Оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій фактично оскаржуються в частині задоволених позовних вимог, зокрема щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, а в іншій частині Запорізькою митницею ДФС України судові рішення не оскаржуються, то Верховний Суд перевіряє їх законність та обґрунтованість лише у цій частині.
20.          Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21.          Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає, щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.
22.          Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені Законом №1682-VII.
23.          Очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування (частина перша статті 1 Закону №1682-VII).
24.          Відповідно до частини другої статті 1 Закону №1682-VII очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.
25.          За нормами частини третьої статті 1 Закону №1682-VII протягом десяти років із дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.
26.          Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ №1096 (1996) звернула увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.
27.          З огляду на наведене, застосовані люстраційним законодавством заходи не можуть вважатися заходами юридичної відповідальності, оскільки не є санкцію за конкретне протиправне діяння. Їхня мета полягала у відновленні довіри до органів державної влади, а не притягненні до відповідальності відповідних посадових осіб.
28.          17 жовтня 2019 року ЄСПЛ прийняв рішення у справі «Полях та інші проти України» (заяви №58812/15, №53217/16, №59099/16, №23231/18, №47749/18), яке 24 лютого 2020 року набуло статусу остаточного (далі - рішення у справі «Полях та інші проти України»), та стосувалося звільнення п`ятьох державних службовців із забороною обіймати посади державної служби на підставі приписів Закону №1682-VII, що одразу призвело до втрати всіх своїх здобутків.
29.          У цьому рішенні ЄСПЛ указав, що застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом, які призвели до втручання в право на приватне життя, гарантоване статтею 8 Конвенції. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли пан Янукович обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції.
30.          Статтею 2 Закону №1682-VII передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону №1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
31.          Критерії здійснення очищення влади (люстрації) установлені статтею 3 Закону №1682-VII.
32.          Згідно з пунктом 8 частини першої вказаної статті заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
33.          Пунктом 4 частини другої цієї ж статті встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.
34.          При цьому, підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1682-VII визначено, що впродовж 10-ти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб: звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.
35.          Критерії здійснення очищення влади (люстрації), установлені статтею 3 Закону №1682-VII, застосовуються до певної категорії посад без конкретизації їх статусу в структурі органів державної влади.
36.          Як встановлено судами, підставою для видання спірного наказу №177-0 від               20 квітня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 » вказано довідку про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці та доповідну записку головного спеціаліста сектору персоналу Задорожної І.В. №679/13-27 від 16 квітня 2015 року.
37.          Згідно з довідкою про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці ОСОБА_1 встановлено, що відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині другій статті 3 Закону №1682-VII позивач в період з 12 червня 2013 року по 16 квітня 2014 року обіймав посаду щодо якої встановлена заборона, зокрема посаду заступника начальника Запорізької митниці Міндоходів - начальника управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями. 
38.          Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 5 Закону №1682-VII перевірці підлягають достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону.
39.          Орган, який проводив перевірку, за результатами перевірки відомостей зазначених особою у заяві щодо не застосування до неї заборони, визначеної частиною третьою або четвертою статті 1 Закону №1682-VII, складає висновок про результати перевірки, яким встановлено достовірність або недостовірність таких відомостей.
40.          За приписами частини одинадцятої та дванадцятої статті 5 Закону №1682-VII орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов`язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.
41.          У разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку.
42.          Частиною чотирнадцятою статті 5 Закону №1682-VII визначено, що керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.
43.          Водночас аналіз зазначених норм свідчить про те, що встановлення для осіб заборони обіймати певні посади в органах державної влади чи їхніх самостійних структурних підрозділах пов`язується із самим лише фактом зайняття у період з              25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року посад, зокрема передбачених пунктом 8 частини першої статті 3 Закону №1682-VII, незалежно від того чи сприяла така особа своїми рішеннями, діями (бездіяльністю) узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправному порушенню прав і свобод людини, тобто не враховуючи жодної індивідуальної дії чи зв`язку особи з будь-якими антидемократичними подіями. 
44.          Звільнення позивача проведено на підставі довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі про його перебування на відповідних посадах. При цьому встановлення фактів особистої протиправної поведінки позивача не було метою цієї перевірки. Будь-яких доказів, як встановлено судами попередніх інстанцій, щодо вчинення дій та заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, матеріали справи не містять. 
45.          Верховний Суд уважає за необхідне зазначити, що відсутність у Законі №1682-VII процедури та механізму, які б визначали індивідуальний підхід під час застосування встановлених ним заборон, не знімає обов`язку із суду застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною третьою статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що кореспондує положенням частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року).
46.          Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
47.          У цьому зв`язку, ЄСПЛ у справі «Полях та інші проти України» вказав на відсутність застосування індивідуального підходу під час здійснення люстраційної перевірки, що й лягло в основу постанови Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 3 червня 2020 року у справі №817/3431/14. У цьому рішенні Верховний Суд дійшов висновку, що заходи такої суворості як звільнення з посади із забороною займати посаду на 10 років не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави, без аналізу індивідуальної поведінки таких осіб та встановлення зв`язку із узурпацією влади, підривом основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини.
48.          Підсумовуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що спірний наказ №177-0 від 20 квітня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 » не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
49.          Оцінюючи пропорційність обмежень, застосованих до позивача щодо легітимної мети очищення влади, якої прагнули досягти органи державної влади, Верховний Суд вважає їх непропорційними, невиправданими та не необхідними у демократичному суспільстві.
50.          З огляду на наведене, суди першої інстанції та апеляційної інстанцій правомірно виходили з необхідності дотримання принципу індивідуальної вини при проведенні люстраційних заходів, гарантування права на захист, презумпції невинуватості, чого не було дотримано відповідачем при винесенні наказу про звільнення позивача зі служби.
51.          Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
52.          Здійснений судами попередніх інстанцій розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача, не є предметом касаційного оскарження.
53.          Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про скасування наказу Запорізької митниці ДФС №177-0 від 20 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору боротьби з незаконними переміщенням наркотиків і зброї управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС та поновлення його на цій посаді. 
54.          Відповідно до статті 343 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
55.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року у справі №815/2820/15 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Судді                                                                                                     М.В. Білак
          О.А. Губська
                                                                                                    В.М. Соколов