Постанова                                        
Іменем України                               
01 липня 2020 року                                                          
м. Київ
справа № 159/4714/17
провадження № 61-35689св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2 , 
відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна іпотечна установа, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року у складі судді Логвинюк І. М. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової С. В. (далі - приватний нотаріус Морозова С. В.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна іпотечна установа, про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправними записів про іпотеку до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Позов обґрунтований тим, що 18 січня 2008 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит»  (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) укладений договір про відкриття кредитної лінії № Ф1-08/58909-28, згідно з яким банк зобов`язався відкрити йому невідновлювальну кредитну лінію на умовах договору в розмірі 167 900,00 грн з оплатою за процентною ставкою 16, 5 % річних. 
18 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договори поруки                           № 58909-П1 та № 58909-П2, відповідно до умов яких поручителі зобов`язались солідарно з позичальником і у повному обсязі відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором. 
Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ним та банком 18 січня 2008 року укладений іпотечний договір № 58909-3, відповідно до умов якого він передав банкові в іпотеку житловий будинок, загальною площею 89,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0643 га, на АДРЕСА_1 .
26 серпня 2014 року банк звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до нього та поручителів    ОСОБА_2 ,   ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
17 вересня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних». 
У зв`язку з цим, згідно з договором від 11 лютого 2015 року № 17/4 - В про відступлення права, укладеного між банком та Державною іпотечною установою, з 17 вересня 2015 року право вимоги за кредитом перейшло до третьої особи.
17 жовтня 2015 року   ОСОБА_2 отримав рекомендованим листом повідомлення Державної іпотечної установи від 12 жовтня 2015 року № 7 118/11/2 про відступлення права вимоги згідно з договором про відступлення права вимоги (факторингу), та вимогу сплати 129 210,64 грн боргу незалежно від судового рішення у справі № 159/5263/14-ц як подвійну вимогу. Він звернувся до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення, відомості за якою було внесено 14 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015030110001404 з попередньою правовою кваліфікацією за статтею 190 КК України (шахрайство). 
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2016 року задоволено заяву банку про залишення без розгляду позову у справі про стягнення заборгованості з нього та поручителів. Державна іпотечна установа як новий кредитор до суду з позовом про стягнення з нього боргу не зверталась, пропустивши строк звернення до суду (позовну давність). Зміни до іпотечного договору, укладеного ним з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», не вносились. 
З інформаційної довідки від 02 листопада 2017 року № 102355323 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта він дізнався, що 29 вересня 2015 року відповідач  вніс оспорюваний ним запис № 11391299 про іпотеку на підставі оспорюваного власного рішення від 29 вересня 2015 року № 24878508  і іпотекодержателем зазначено третю особу.
Такі дії відповідача приватного нотаріуса щодо перереєстрації іпотекодержателя вважає незаконними, оскільки факторинг не є універсальним правонаступництвом, вимоги клієнта до боржника, пов`язані з отриманням від боржника будь-яких робіт, послуг або інших благ у натуральній формі, не можуть бути предметом відступлення за договором факторингу. Договір передачі прав вимоги за іпотечним договором суперечить положенням статті 1078 ЦК України та згідно із статтею 228 ЦК України є нікчемним як такий, що порушує публічний порядок. 
Крім того, пунктом 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок), визначено перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Згідно з пунктом 67 Порядку для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник також подає укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав. 
Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про іпотеку», враховуючи, що договір факторингу не є договором про відступлення (купівлю) прав вимоги за договорами забезпечення виконання грошових зобов`язань, документом, що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно у спірній ситуації має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до іпотечного договору. Однак згідно з відомостями з інформаційної довідки оспорювані реєстраційні записи вчинено відповідачем на підставі власних дискреційних рішень.
Просив визнати протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса Київського МНО Морозової С. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24878508 від 29 вересня 2015 року. Визнати протиправним і скасувати внесений приватним нотаріусом Морозовою С. В. запис від 29 вересня 2015 року № 11391299 про іпотеку до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Визнати протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса Морозової С. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24878460 від 29 вересня 2015 року. Визнати протиправним та скасувати внесений приватним нотаріусом Морозовою С. В. запис від 29 вересня 2015 року № 11391260 про іпотеку до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної  інстанцій
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року, у позові відмовлено.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що виникнення у третьої особи речового права на предмет, у тому числі іпотечного договору,  пов'язане з державною реєстрацією договору відступлення від 11лютого 2015 року. Внесення відповідачем оспорюваних записів та прийняття ним оспорюваних рішень, після державної реєстрації договору відступлення, відповідає положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області віл 01 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року, просив суд оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Рух справи у суді касаційної інстанції
03 вересня 2018 рокуухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.
У вересні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 14 квітня 2020 року № 1077/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктами 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), та рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
15 червня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди ухвали рішення з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права. 
Суди не звернули уваги, що з моменту укладення іпотечного договору № 58909-3 зміни до нього не вносилися, додаткові угоди не укладались, позивач не отримував пропозиції про внесення змін до іпотечного договору, а саме зміни іпотекодержателя.
Відповідач спотворено виклав суть факторингу, ніби він полягає не в переході права грошової вимоги, а в наданні фінансових послуг, що суперечить статтям 1077, 1078 ЦК України.
Суди не звернули уваги, що факторинг - це спосіб кредитування однієї особи іншою з умовою платежу у формі правонаступництва. Оскільки фактор являється сингулярним, а не універсальним правонаступником, вимоги клієнта до боржника, пов`язані з отриманням від боржника будь-яких робіт, послуг або інших благ в натуральній формі, не можуть бути предметом відступлення за договором факторингу. Право вимоги забезпечення виконання зобов`язань не є предметом договору факторингу.
Суд першої інстанції довільно інтерпретував спеціальні норми статті 1077, 1078 ЦК України, згідно з якими правонаступництво є сингулярним.
Нотаріус здійснює державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких була проведена раніше до 01 січня 2013 року, а також здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в результаті нотаріальної дії з такими об`єктами. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Враховуючи, що договір факторингу не є договором про відступлення прав вимоги за договорами забезпечення виконання грошових зобов`язань, документом, що підтверджує заміну іпотекодержателя у спірній ситуації має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до іпотечного договору від 18 січня 2008 року № 58909-3. 
Однак згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта спірні реєстраційні записи вчинено відповідачем на підставі власних дискреційних рішень, тобто з перевищенням власних повноважень.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу приватний нотаріусМорозова С. В. просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, посилаючись на правильне застосування судами норм матеріального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до власної інтерпретації статтей 1077, 1078 ЦК України.
Доводи касаційної скарги щодо пропуску позовної давності не є предметом цього провадження, з`ясовувати це питання необхідно у справі про стягнення непогашеної скаржником заборгованості за кредитом.
Позивач просив визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження на підставі недійсності договору відступлення прав вимоги від 11 лютого 2015 року № 17/4-В, але не довів,  які порушення допустив відповідач під час вчинення оспорюваних дій. Позивач не заявляв вимогу про визнання правочину недійсним чи застосування наслідків недійсності правочину.
У відзиві на касаційну скаргу Державна іпотечна установа просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Договір відступлення прав вимоги між банком та Державною іпотечною установою від 11 лютого 2015 року № 17/4-В не визнаний недійсним у судовому порядку, про його укладення скаржник був повідомлений належним чином.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у червні 2018 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзивів на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення частково касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 29 вересня 2015 року відповідачприйняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24878508, на підставі якого внесено запис від 29 вересня 2015 року № 11391299 про іпотеку до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24878460 від 29 вересня 2015 року, на підставі якого внесений запис від 29 вересня 2015 року № 11391260 про іпотеку до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Згідно з прийнятими рішеннями та внесеними реєстраційними записами позивач як власник нерухомого майна, що є предметом іпотечного договору, у відповідному реєстрі зазначений відповідачем у спецрозділі Актуальної інформації про державну реєстрацію іпотеки 29 вересня 2015 року як боржник за основним зобов`язанням, яким є кредитний договір; іпотекодержателем зазначено третю особу.
18 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладений кредитний договір, згідно з яким банк зобов`язався відкрити позивачу невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності у розмірі 167 900,00 грн з оплатою за процентною ставкою           16, 5 % річних. 
Відповідно до пункту 5 кредитного договору на забезпечення виконання зобов`язань сторонами кредитного договору визначено, серед іншого, заставу нерухомості (іпотеку): житловий будинок із земельною ділянкою, що розташовані у АДРЕСА_1 , заг. пл. 89, 4 кв. м, та земельна ділянка 643 кв. м. Позивач як позичальник зобов`язався укласти з банком договір застави (іпотеки) вказаної вище нерухомості до 18 січня 2008 року.
18 січня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, згідно з яким позивач передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 89, 4 кв. м, житловою площею 57 кв. м та земельну ділянку площею 0, 0643 га, що знаходяться у  АДРЕСА_1 .
Вказані вище договори не оспоренні, є дійсними.
17 вересня 2015 рокупостановою Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду процедури виведення цього банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації. 
17 вересня 2015 року набрав чинності договір відступлення права вимоги  № 17/4 - В, що був укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою 11 лютого 2015 року, та посвідчений нотаріусом 11лютого 2015   року, зареєстрованим у реєстрі за № 616, у частині відступлення банком і набуття третьою особою всіх прав вимоги за кредитним договором, іпотечним договором, договорами поруки.
У повідомленні Державної іпотечної установи від 12 жовтня 2015 року, яке вручене позивачу 17жовтня 2015 року, зазначено про набрання 17 вересня 2015 року чинності договором відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року № 17/4-В .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). 
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена.
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Відповідний правовий  висновоквикладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.
У справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року у справі № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). 
Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно ( пункт 31.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, справа № 372/51/16-ц, провадження № 14-511 цс 18).
Отже, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).
Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. 
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача - приватного нотаріуса Морозової С. В. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправними записів про іпотеку до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вважаючи про порушене право на належне йому нерухоме майно.
Вирішуючи спір, суди не звернули увагу, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, проте вирішили спір по суті. Належним відповідачем у справі є Державна іпотечна установа, за якою зареєстроване речове право на  належне позивачу майно, яке він передав в іпотеку банку.
З огляду на викладене, враховуючи, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем у справі, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними та обгрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
Верховний Суд зауважує, що відмова в позові із  вказаної підстави не перешкоджає ОСОБА_2 звернутися до суду з позовом на загальних підставах із визначенням  належного складу учасників справи.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково, скасування судових рішень та ухвалення нового про відмову в позові.
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд ухвалює нове рішення про відмову у позові, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області віл 01 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.
У позові ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Державна іпотечна установа, про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправними записів про іпотеку до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно  відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
                                                                                                                        С. О. Погрібний
                                                                                                                        В. В. Яремко