ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006968 пров. № А/857/5237/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Хомича О.Р.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача -                                         Новосад В.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2020р. про залишення без розгляду позовної заяви Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта під час навчання у вищому військовому навчальному закладі (суддя суду І інстанції: Клименко О.М., час та місце ухвалення судового рішення: 30.03.2020р., м.Львів; дата складання повного тексту судового рішення: 30.03.2020),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2020р. в задоволенні заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено; позовну заяву Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта під час навчання у вищому військовому навчальному закладі, залишено без розгляду (а.с.133-135).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив в апеляційному порядку позивач Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до невірного залишення позову без розгляду, просить судову ухвалу скасувати і направити справу для розгляду до суду першої інстанції (а.с.140-144).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що строк звернення до адміністративного суду пропущений через поважні та незалежні від апелянта причини. Зокрема, в 2017 році університет звертався з позовом про відшкодування ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі, до Личаківського районного суду м.Львова в порядку цивільного судочинства, із урахуванням існуючої на той час судової практики. Однак, через зміну правових позицій Великої Палати Верховного Суду стосовно предметної юрисдикції наведеної категорії спорів, судом апеляційної інстанції провадження у справі було закрито. 
Претензійно-позовна робота університету спрямована на стягнення коштів з колишніх курсантів на рахунки університету. Всі витрати, в тому числі щодо сплати судового збору, здійснюються відповідно до кошторисних призначень, попередньо затверджених Департаментом фінансів Міністерства оборони України. 
Зміна позиції судів щодо підсудності згаданої категорії справ фактично на деякий час зупинила роботу університету щодо можливості відшкодування коштів державі та вплинула на роботу останнього щодо планування коштів на оплату судового збору, що фактично стало причиною пропуску строку для подання позову.

Відповідачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.165-166).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

          З матеріалів справи слідує, що з 02.08.2014р. громадянин ОСОБА_1 згідно укладеного контракту проходив військову службу (навчання) у Військовому коледжі сержантського складу Харківського університету Повітряних Сил (а.с.6 і на звороті).
          Відповідно до Витягу з наказу начальника Військового коледжу сержантського складу Харківського університету Повітряних Сил Міністерства оборони України № 75 від 15.04.2016р. солдата ОСОБА_1 відраховано з 18.04.2016р. від подальшого навчання у коледжі у зв`язку з розірванням контракту та відповідно до п.36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу через відмову проходження військової служби військовослужбовцем на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення навчання у коледжі (а.с.7).
          Згідно Загального розрахунку № 968 коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , розмір витрат, пов`язаних з навчанням у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба , склав 30378 грн. 79 коп. (а.с.8).
Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних із навчанням, який задоволено рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2018р. (а.с.17-18)
Проте, постановою Львівського апеляційного суду від 29.08.2019р. рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2018р. скасовано, провадження у справі № 463/3238/17 закрито, та повідомлено позивача, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с.20-22).
Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба 17.12.2019р. (згідно відбитку поштового штемпеля на конверті) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 30378 грн. 79 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням в університеті. 

Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, підставою для прийняття судом процесуального рішення про залишення позовних вимог Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба без розгляду слугувало те, що постанова Львівського апеляційного суду винесена 29.08.2019р., а позовна заява надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 17.12.2019р., тобто, з пропуском встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку для звернення до суду.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції підставними і такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
За визначеннями п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.10 ст.25 зазначеного Закону курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е» «є» «з» «и» п. 1 та підпунктів «д» «е» «є» «ж» «з» п.2 ч.5 ст.26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
При вирішенні наведеного процесуального питання колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі № 804/285/16, згідно якої спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню норми частини п`ятої статті 122 КАС України.

Зі змісту заявленого позову слідує, що предметом розгляду у даній справі є питання стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба .
З врахуванням зазначеного, до спірних правовідносин слід застосовувати норми ч.5 ст.122 КАС України.

          Відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, здійснюється в порядку, який визначений КМ України.
Зокрема, відповідно до приписів п.4 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затв. постановою КМ України № 964 від 12.07.2006р., розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Згідно з п.7 вказаного Порядку у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Отже, із змісту наведеного вбачається, що зверненню до суду із розглядуваним позовом передує складання вищим навчальним закладом розрахунку фактичних витрат, доведення такого до курсанта з пропозицією добровільного відшкодування цих витрат. Лише у випадку відмови добровільно відшкодувати такі витрати, їх стягнення здійснюється з відповідача в судовому порядку.
Аналогічний механізм обчислення місячного строку звернення до суду по розглядуваній категорії справ наведений у постанові Касаційного адміністративного суду від 10.10.2019р. у справі № 140/721/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення розглядуваного процесуального питання.

          Згідно Загального розрахунку № 968 коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , розмір витрат, пов`язаних з навчанням склав 30378 грн. 79 коп.; із вказаним розрахунком відповідач був ознайомлений в 2016 році (а.с.8).

Як уже зазначалося, постановою Львівського апеляційного суду від 29.08.2019р. рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2018р. скасовано, провадження у справі № 463/3238/17 закрито, та повідомлено позивача про те, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с.20-22).
З огляду на вказані обставини, починаючи з 29.08.2019р., розпочався перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку.
Позовна заява Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба скерована до суду лише 17.12.2019р. (згідно відбитку поштового штемпеля на конверті).

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998р., заява № 28090/95, п.45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000р., п.33).

Колегія суддів зазначає, що позивач у даній справі мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у вказані строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом і ним не надано суду належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог ст.123 КАС України.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо обставин звернення позивача з позовною заявою до Львівського окружного адміністративного суду у жовтні 2019 року, яка в подальшому ухвалою суду від 19.11.2019р. була повернута позивачу, оскільки підставами для визнання причин пропуску строку звернення із позовом поважними, визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 19.02.2020р. висновок про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, був передчасним, а відтак вірно застосував норми ч.4 ст.123 КАС України. 

Доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду у зв`язку з відсутністю коштів на оплату судового збору є необґрунтованими та безпідставними.
У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів тощо. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.
Особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.
Зазначена позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 25.01.2019р. у справі № 826/11829/17.

Звідси, в суду першої інстанції були достатні та належні підстави для залишення позовної заяви Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба без розгляду на підставі ч.4 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України, оскільки ним не дотриманий строк звернення до суду із розглядуваним позовом, а наведені причини пропуску строку визнані неповажними, через що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону.
В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2020р. про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі № 1.380.2019.006968 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду - без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 05.08.2020р.