Номер провадження: 33/813/1021/20
Номер справи місцевого суду: 522/9982/20 
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М. 
Доповідач Толкаченко О. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2020 року                                                                         м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Харченко А.В., представника потерпілого Розенбойма Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року, - 

ВСТАНОВИВ:
зазначеною постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень. Стягнутий судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.
Обставини справи та вимоги апеляційної скарги

Оскарженою постановою суду першої інстанції встановлено, що 01 червня 2020 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mazda 6, р/н НОМЕР_1 в м. Одесі, по вул. Бориса Литвака, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Базарна, не надав перевагу в русі автомобілю Subaru, р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову, якою виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:
1)суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про направлення протоколу про адміністративне правопорушення на дооформлення, оскільки протокол має ряд недоліків та не відповідає вимогам ст.256 КУпАП;
2)в постанові суду зазначено, що свідок ОСОБА_3 вказала, що розмір спричиненої внаслідок ДТП шкоди складає близько 2000 доларів США. На думку апелянта, таким чином, була порушена адміністративна юрисдикція, адже суд мав розглядати справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а не визначати розмір завданих збитків;
3)суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував, що знак «STOP» не є вказівкою другорядної дороги. Відсутність знаків з вказівкою головної чи другорядної дороги, однакове покриття доріг, вказують на те, що перехрестя є рівнозначним. 
До початку апеляційного розгляду представник потерпілого ОСОБА_2 – адвокат Розейнбом Ю.О. подав відгук (заперечення) на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначив, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, суд дав належну оцінку доказам, які в ній містяться та прийняв законну та обґрунтовану постанову. 
З огляду на викладене представник потерпілого просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржувану постанову – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника Харченка А.В., який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , думку представника потерпілого ОСОБА_2 – адвоката Розенбойма Ю.О., який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків. 

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Частиною 1 ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам, вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №313970 вбачається, що 01 червня 2020 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mazda 6, р/н НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Бориса Литвака, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Базарна, не надав перевагу в русі автомобілю Subaru Legacy, номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України. 
Вказаний протокол був підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень або заперечень. В своїй поясненнях доданих до протоколу на окремому аркуші ОСОБА_1 вказав про те, що він виїхав на головну дорогу вулиці Базарної з другорядної дороги вулиці Б.Литвака. 
Вказані пояснення, надані ОСОБА_1 працівникам поліції безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди суперечать доводам його апеляційної скарги про те, що перехрестя, на якому відбулось зіткнення є перехрестям з рівнозначними дорогами.
Дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов висновку, що він відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а отже визнає його допустимим доказом у справі. 
Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про направлення протоколу про адміністративне правопорушення на дооформлення. При цьому підстав для повернення судом першої інстанції протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено.
Крім того, винуватість ОСОБА_1 підтверджується схемою місця ДТП доданою про протоколу. Зі схеми місця ДТП вбачається, що зіткнення транспортних засобів відбулось майже на середині проїжджої частини по вулиці Базарній у м. Одесі, оскілки водій автомобілю Subaru ОСОБА_2 (відповідно до його пояснень) намагався запобігти ДТП та щоб уникнути зіткнення намагався увести свій автомобіль ліворуч.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що знак 2.2 STOP «Проїзд без зупинки заборонено» не є вказівкою другорядної дороги апеляційний суд вважає безпідставними. 
Так, знак 2.2 «STOP» забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.
Таким чином, саме водії ОСОБА_1 , який рухався по вулиці Бориса Литвака, дорога по якій підпадала під дію знаку 2.2 «STOP» мав зупинити звій автомобіль перед перехрестям та надати перевагу в русі автомобілю Subaru, під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул. Базарна.
Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п.1.4. Правил - кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 , під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, зазначив у своїх поясненнях про те, що виїжджав з другорядної дороги на головну та його огляду заважали інкасаторський автомобіль та автомобіль охорони.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 з початку також надавав такі ж самі показання, проте в подальшому змінив свою позицію та наполягав, що дороги є рівнозначними та ДТП сталося з вини водія ОСОБА_2 .
Апеляційний суд вважає таку поведінку ОСОБА_1 , виключно, як обрану ним позицію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Пунктом 16.11 Правил дорожнього руху передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Апеляційний суд вважає, що належним виконанням п.16.11 Правил дорожнього руху водій ОСОБА_1 мав можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась 01 червня 2020 року за його участі та за участі водія ОСОБА_2 .
За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку наявним в ній доказам та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення про винуватість ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
 Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду          О.О. Толкаченко