Справа № 462/5786/19                                Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/15/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Фейір К.О.
з участю: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 09 грудня 1995 року.
У період шлюбу, а саме 20 липня 1999 року вони з відповідачем купили квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яку зареєстрували на останнього.
Спільне життя не склалося і тому рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2019 року їхній шлюб було розірвано.
Вони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя, шляхом складання нотаріального договору про поділ квартири, так як відповідач від цього відмовляється.
З урахуванням зазначених обставин позивачка на підставі ст.ст.60,61,63,68-70 СК України просила:
здійснити поділ майна подружжя, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності;
визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.2-4).
Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.
Визнано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 та ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 /
Визнано за ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 право власності на Ѕ /одну другу/ частину квартири АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 право власності на Ѕ /одну другу/ частину квартири АДРЕСА_2 .
Стягнуто із ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати у розмірі 5639,00 /п`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять/ гривень.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що у разі придбання майна хоча і в період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу (не є безумовною підставою) для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Вказує, що після смерті батька він подав документи на приватизацію квартири АДРЕСА_3 , що фактично належала його померлому батькові.
14 грудня 1995 року він отримав Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 .
Звертає увагу суду, що шлюб з позивачкою був зареєстрований 09 грудня 1995 року, а документи на право власності на квартиру яка належала батькові він подав особисто після смерті батька ще до реєстрації шлюбу з позивачкою.
Також зазначає, що перебуваючи в шлюбі з позивачкою він, з метою покращення житлових умов фактично здійснив договір міни, хоча документально фактичні обміни квартирами були оформлені договорами купівлі - продажу вказаної квартири на АДРЕСА_1 . Звертає увагу, що договори купівлі - продажу вказаних квартири були оформлені в один і той самий день.
Відтак вважає, що  позивач, жодним чином не довела той факт, що спірна квартира придбана за спільні сумісні кошти, або спільну працю подружжя і суд не вірно застосувавши норми матеріального права прийняв помилкове рішення.
Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_1 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення по справі.
Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі, то відповідно до положень ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60,69-71 СК України є об`єктом спільної сумісної власності і їм належить по Ѕ її частини.
З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.
Відповідно до ст.24 Кодексу законів про шлюб та сім`ю, діючого на час виникнення спірних правовідносин, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. 
Судом встановлено, що сторони - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 1995 р. по 2019 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 та рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2019р. шлюб розірвано /а.с.5,6/.
Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_6 , сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.7/.
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20 липня 1999 року, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 за 16 200,00 грн. /а.с.85/ та 25 серпня 1999 р. отримав реєстраційне посвідчення на своє ім`я на спірну квартиру /а.с.9/.
Також встановлено, що в цей же день - 20 липня 1999 року ОСОБА_2 , продав ОСОБА_5 квартиру яка належала йому на праві особистої власності за адресою: АДРЕСА_4 , за 16 400 гривень (а.с.38).
Отже, хоча і спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_2 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 , однак за кошти від продажу квартири по АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_2 на праві особистої власності. Відповідно спірна квартира не може бути об`єктом права спільної сумісної власності.
Доказів того, що квартира за адресою:  АДРЕСА_1 , 20 липня 1999 року була придбана за спільні сумісні кошти подружжя, або спільну працю матеріали справи не містять.
Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
у разі задоволення позову - на відповідача;
у разі відмови в позові - на позивача.
За подання апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 мав сплатити 8 459 гривень 82 копійок.
Згідно ухвали судді від 08 січня 2020 року ОСОБА_2 зменшено розмір судового збору, визначивши його в розміні 1600 гривень.
Отже у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , остання має сплатити 1600 гривень судових витрат на користь ОСОБА_2 а решту коштів в сумі 6 659 гривень 82 коп. в дохід держави.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 375, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1600 гривень судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 6 659 гривень 82 копійок судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 21 липня 2020 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.