ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.
10 серпня 2020 р.	Справа № 520/14147/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання – Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року по справі  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и л а:
23.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:
- визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), які полягають у обмеженні з 01.01.2016 року його пенсії максимальним розміром;
- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у застосуванні до виплати суми перерахунку пенсії з 01.01.2016 року порядку виплати, визначеного п. 3 постанови Кабінету Міністрів України 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – постанова КМУ № 103);
- зобов`язати відповідача з 01.01.2016 року перерахувати та виплатити йому пенсію без обмеження максимальним розміром в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських в розмірах, визначених у довідці ліквідаційної комісії ГУ МВСУ в Харківській області від 22.03.2018 року № 100/28235;
- зобов`язати відповідача здійснити виплату суми перерахунку однією сумою, починаючи з 01.01.2016 року, з урахуванням виплачених сум з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу з 01.01.2016 року, без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно-правових актів (постанова КМУ № 103 від 21.03.2018 року, постанова Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (далі – постанова КМУ № 649), тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат.
Також, позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати протягом 15 днів з дня набрання законної сили звіт про йог виконання. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність дій відповідача, які полягають у обмеженні його пенсії максимальним розміром з 01.01.2016 року та виплаті суми перерахунку пенсії з 01.01.2016 року в порядку, встановленому п. 3 постанови КМУ № 103. Вказує, що він проходив службу в Харківському національному університеті внутрішніх справ та 25.04.2005 року звільнений зі служби у відставку. Перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області. У червні 2018 року відповідач здійснив перерахунок його пенсії  з 01.01.2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі – постанова КМУ № 988), однак ГУ ПФУ в Харківській області обмежило розмір пенсії максимальним розміром. Вважає, що такі дії порушують його інтерес у отриманні пенсії у розмірі, обчисленому відповідно до чинного законодавства.
Позивач відзначає, що на час призначення йому пенсії жодних обмежень щодо максимального розміру пенсії за Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) не існувало, тому до нього не можуть застосовуватися такі обмеження. До того ж, в межах спірних правовідносин, питання полягає не в призначенні пенсії, а про перерахунок пенсії, яка була призначена до введення в дію норми ч. 7 ст. 43 вказаного Закону. Відзначає, що правовідносини призначення та перерахунку пенсії мають різне правове навантаження та регулювання відносин в сфері пенсійного забезпечення. Таким чином, посилання відповідача на відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії з урахуванням обмежень, передбачених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року № 911, від 06.12.2016 року № 1774 та ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ є необґрунтованими, оскільки пенсійний орган застосовує ці положення до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, та саме існування можливості обмеження розміру пенсій військовослужбовців як такої не може бути застосовано ані в редакціях, що передують даті прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, ані у випадках зміни періодів її застосування, оскільки саму можливість такого обмеження пенсій військовослужбовців органами Пенсійного Фонду України, яку було встановлено цим законом було визнано такою, що не відповідає Конституції України.
Щодо виплати суми перерахунку пенсії з 01.01.2016 року без використання при такій виплаті постанови Кабінету Міністрів України чи інших нормативно-правових актів (постанова КМУ № 103, постанова КМУ № 649, тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат, з посиланням на практику Верховного Суду, положення Конституції України, Закону № 2262-ХІІ позивач зазначає, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку пенсії, тобто змінювати часові межі виплати. Обмеження пенсії, нарахованої в порядку, передбаченому Законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України.  
Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають застосуванню по відношенню до позивача, законні підстави для виплати пенсії у більшому, ніж обмеженому розмірі відсутні. 
Щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою, відповідач вказує, що ця позовна вимога є необґрунтованою та безпідставною, оскільки кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що (у даному конкретному випадку) полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії. Крім того, суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.
Щодо компенсації втрати частини доходів відповідач відзначив, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не нараховані та не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України від 19.10.2000 року 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі   - Закон № 2050-ІІІ), за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Відповідні права позивача можна буде вважати порушеними лише у разі, якщо компенсація не буде йому виплачена у тому ж місяці, що і заборгованість. Оскільки на цей час між сторонами існує спір щодо перерахунку пенсії, заборгованість по пенсії не нараховувалась та не виплачувалась, відповідно компенсація не могла бути нарахована та виплачена. 
Щодо вимоги позивача нарахувати та виплатити пенсію без урахування Постанови № 649 відповідач вказує, що нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. 22.08.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, для реалізації вимог   Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»   з урахуванням того, що виконання таких рішень суду здійснюється виключно за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті. Отже, перерахування коштів стягувачу із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність боржника, а у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбачених в Законах України «Про Державний бюджет України» обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за рішеннями суду, забезпечення виконання яких гарантовані державою. Виконання рішення поза чергою та за відсутності рішення комісії є неможливим, так як це призведе до перевищення повноважень працівників боржника та порушення принципу рівності стягувачів перед Законом.  
Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відповідачем відзначено, що встановлення вказаного заходу є доцільним виключно у випадку, коли наявні достатні та об`єктивні підстави вважати, що суб`єкт владних повноважень буде ухилятися від виконання судового рішення. Необхідність зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення позивач обґрунтовує виключно власними припущеннями, оскільки не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково наступним чином.
Так, судовим рішенням визнані протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області при виплаті перерахованої пенсії позивача з 01.01.2016 року в частині обмеження пенсії максимальним (граничним) розміром.
Відповідач зобов`язаний здійснити виплату перерахованої пенсії позивача з 01.01.2016 року без застосування обмеження її максимальним розміром, з урахування раніше виплачених сум.
У задоволенні інших вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Висновок суду вмотивований тим, що  частина сьома статті 43 Закону № 2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення Рішення КСУ №7-рп/2016, але зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) внесені Законом № 1774 до цієї норми, яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Крім того, передбачені статтею 43 Закону № 2262-ХІІ обмеження пенсій максимальним розміром введені в дію Законом № 911-VIII, пунктом 2 Прикінцевих положень якого передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується лише до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016 року, при цьому, як встановлено судом, пенсія позивачу призначена ще у 2005 році. 
В частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача в частині перерахунку пенсії та зобов`язання перерахувати пенсію без обмеження її максимальним розміром, суд зазначив, що в цій частині вимог позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем обмежено лише розмір пенсії, який підлягає виплаті, тоді як пенсія позивачу перерахована та визначена у розмірі 15.640 грн. (від грошового забезпечення у розмірі 16.484,30грн).
Крім того, суд зазначив, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішенням є правом, а не обов`язком суду.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та прийняти нове судове рішення, яким надати ефективний спосіб захисту його права та інтересу, а у разі необхідності, вийти за межі заявлених вимог в частині, яка оскаржується. 
Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги позивач тим, що відповідно до висновків Верховного Суду України, Верховного Суду, відповідач - орган Пенсійного фонду України, в силу Порядку № 45, не має права самостійно визначати розміри грошового забезпечення позивача для обчислення розміру пенсії при перерахунку, а визначає розмір пенсії на підставі грошового забезпечення, визначеного в довідках про грошове забезпечення, у даному випадку, ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області. Означена обставина при розгляді справи судом першої інстанції проігнорована. 
Крім того, позивач зазначає, що оскільки законодавством не передбачено можливості виплати пенсії за минулий час з вини органу Пенсійного фонду України частинами, отже належним виконанням судового рішення у даному випадку є саме виплата перерахованої суми пенсії належної позивачу однією сумою.
Також, позивач зазначає про відсутність правових підстав для звільнення регіонального органу ПФУ від виконання обов`язку, визначеного статтею ст. 2 Закону № 2050-ІІІ, що підтверджується численними висновками Верховного Суду у подібних спірних правовідносинах (постанови від 20.02.2018 року у справі № 336/4675/17, від 21.06.2018 року у справі № 523/1124/17 та від 03.07.2018 року у справі № 521/940/17, від 06.02.2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20.02.2018 року у справі № 522/5664/17), Верховного Суду України - у постановах від 18.11.2014 року у справі № 21-518а14, від 11.07.2017 року у справі № 21-2003а16).
Щодо позовної вимоги не використовувати при виплаті суми перерахунку пенсії постанови КМУ № 103 та постанови КМУ № 649 від 22.08.2018, тощо, позивач зазначає, що сума перерахунку пенсії за минулий період, яка нарахована на виконання рішення суду, є власністю позивача, а отже на його думку він має підстави для заявлення такої вимоги. Застосування постанови КМУ № 649 до виплати суми перерахунку пенсії на виконання рішення суду позбавляє його права на невизначений строк на власний розсуд розпоряджатись своїм майном (пенсійними виплатами за попередній період). Вказує, що ним пов`язується встановлення судом способу виконання рішення суду без застосування постанови КМУ № 649, оскільки ця постанова прийнята за межами повноважень Кабінету Міністрів України та не відповідає положенням ст. 8, 22, 46, 113 Конституції України.
Крім того, суд першої інстанції не мотивував рішення про відмову у задоволенні вимоги про встановлення судового контролю, та не зазначив підстав, з яких суд не скористався положеннями ст. 382 КАС України. 
Підсумовуючи наведене, позивач зазначає, що суд не надав йому ефективний спосіб захисту порушеного права та інтересу, відтак, рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає меті та завданням адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України), а також ідеї соціальної справедливості, та як наслідок, не відповідає ст. 8 Конституції України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ГУ ПФУ в Харківській області посилається на позицію, що наведена ним у заявах по суті в суді першої інстанції. 
Не погоджуючись із судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ГУ ПФУ в Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в оскаржуваній частині, та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач фактично посилається на доводи, що наведені ним у відзиві на позов. 
На час розгляду справи позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Острицького А.О., переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги сторін задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 , колишній старший викладач-методист 7 факультету заочного відділення Національного університету внутрішніх справ, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, з 25.04.2005 року отримує пенсію за вислугу років, призначену в порядку та на умовах Закону № 2262-XII, в розмірі 85 відсотків грошового забезпечення.
За частинами першою, другою та четвертою статті 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Частина вісімнадцята статті 43 Закону № 2262-ХІІ встановлює, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
Відповідно до частини третьої статті 51 цього Закону перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 (далі - Порядок № 45) передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
З 07.11.2015 року постановою КМУ № 988 передбачено підвищення грошового забезпечення поліцейських шляхом збільшення посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, а також переглянуто розмір відсоткової надбавки за вислугу років.
Пунктами третім, четвертим та п`ятим постанови КМУ № 103 визначалося про перерахування з 01.01.2016 року пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови КМУ № 988. Встановлено, що розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.
Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 01.01.2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 01.01.2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:
з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року;
з 01.01.2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми (п. 3).
У разі коли внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією постановою, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно із Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій (п. 4).
Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) відповідно до пункту 3 цієї постанови проводиться на підставі довідок про розміри грошового забезпечення, поданих Міністерством внутрішніх справ органам Пенсійного фонду України до набрання чинності цією постановою, або довідок, додатково оформлених та поданих відповідно до Порядку № 45 (п. 5).
Відповідно до пункту 24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону № 2262-ХІІ уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток № 5). Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.
Судом установлено, що 22.03.2018 року на виконання положень ст. 63 Закону № 2262-XII, постанови КМУ № 103, постанови КМУ № 988 Ліквідаційною комісією ГУ МВС в Харківській області видано довідку № 100/28235 про розмір грошового забезпечення позивача ОСОБА_1 для перерахунку пенсії (а.с. 13), яка скерована на адресу відповідача.
ГУ ПФУ в Харківській області проведений перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року на підставі означеної довідки.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, що набрало законної сили 05.03.2019 року, визнані протиправними та нечинними, зокрема, зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45, що були внесенні постановою КМУ №   103.
Частковим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2019 року у справі № 826/12704/18, що набрало законної сили 19.11.2019 року, визнаний протиправним та скасований пункт 3 постанови КМУ № 103.
Таким чином, відповідно до пунктів п`ятого і шостого Порядку № 45 для перерахунку пенсій грошове забезпечення враховується у розмірі, встановленому за відповідною посадою (посадами), в межах визначеної законодавством максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням таких його видів:
посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України або керівником державного органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням; 
надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, почесне звання «заслужений» чи «народний», службу в умовах режимних обмежень, спортивні звання, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук та вчене звання - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; 
щомісячні надбавки, доплати та підвищення, конкретні розміри яких за відповідними посадами (категоріями) установлені Кабінетом Міністрів України - у зазначених розмірах на момент виникнення права на перерахунок; 
інші щомісячні надбавки, доплати (крім доплати, розмір якої визначається як різниця між розміром грошового забезпечення до і після запровадження нових умов його виплати), підвищення та щомісячна премія - у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію; 
щомісячні надбавки за особливі умови служби (крім надбавки за службу у віддаленій місцевості) особам, звільненим з військової служби, які проходили службу та обслуговували ядерну зброю на об`єктах «С», у складальних бригадах ремонтно-технічних баз, у складі екіпажів атомних підводних човнів, на території військових полігонів, де проводилися випробування ядерної зброї або навчання із застосуванням такої зброї, та у військових частинах, що обслуговували космодром «Байконур», якщо такі надбавки виплачувалися їм на день звільнення із служби у відсотках посадового окладу, що встановлювалися до 1 січня 2008 р. для обчислення розміру пенсії, але не більше розміру надбавок за особливі умови служби відповідно до законодавства.
Додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, скасовані чи такі, що не виплачуються на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами), крім зазначених у абзаці шостому цього пункту, для перерахунку пенсії не враховуються (п. 5). 
Відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена (п. 6 Порядку № 45).
Пунктом другим постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» визначено, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з 01.01.2020 року виплачується пенсія, яка з 01.01.2016 року перерахована з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсії, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом), та щомісяця проводиться виплата 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 01.01.2016 року, та місячним розміром пенсії, отриманої особою за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, до забезпечення повної виплати розрахованої суми різниці.
          Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання відповідача перерахувати і виплатити йому пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням всіх видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських в розмірах, зазначених у довідці ліквідаційної комісії ГУ МВСУ в Харківській області про його грошове забезпечення для перерахунку пенсій від 22.03.2018 року № 100/28235, колегія суддів зазначає, наступне.
Судам першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано доказів, які б безспірно посвідчували той факт, що на момент виникнення у нього права на перерахунок пенсії до складу грошового забезпечення за посадою старший викладач-методист 7 факультету заочного відділення Національного університету внутрішніх справ або відповідною посадою, окрім таких, - посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років (50 відсотків) та премії (93,62 відсотка), входять інші види грошового забезпечення.
Судам першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано доказів, які б безспірно посвідчували той факт, що ті додаткові види грошового забезпечення, які вказані у висновку про призначення йому пенсії від 17.05.2005 року (а.с. 12) не скасовані і виплачуються за означеними посадами на момент виникнення у нього права на перерахунок пенсії.
Колегія суддів зазначає, що для можливості реалізації права пенсіонера на проведення перерахунку пенсії до пенсійного органу повинна надійти довідка, в даному випадку, про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. Судам першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано доказів, які б безспірно посвідчували той факт, що в матеріалах його пенсійної справи знаходиться інша довідка, окрім довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС у Харківській області від 22.03.2018 року за № 100/28235, яку відповідач протиправно не враховує при визначені розміру його пенсії.   
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивачем ОСОБА_1 не визначена така підстава звернення до суду з цим позовом, як неправильне (всупереч інформації довідки) обчислення відповідачем розміру його пенсії відповідно до довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС у Харківській області від 22.03.2018 року за № 100/28235.      
Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання відповідача здійснити виплату суми перерахунку однією сумою, починаючи з 01.01.2016 року, з урахуванням виплачених сум з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу з 01.01.2016 року, без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно-правових актів (постанова КМУ № 103, постанова КМУ № 649, тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1 ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду вказується про порядок і строк виконання рішення.
Щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013).
В своїх Рішеннях Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Отже, обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі „Shmalko v. Ukraine“ від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі „Fuklev v. Ukraine“ від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі „Apostol v. Georgia“ від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі „Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine“ від 15 жовтня 2009 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що визнання владою заявника відповідальним за ініціювання виконавчих проваджень стосовно судового рішення на його користь і нехтування нею його фінансовим станом були надмірним обтяженням і призвели до обмеження його права на доступ до суду такою мірою, що знівелювало сутність цього права (§ 65 рішення у справі „Apostol v. Georgia“ від 28 листопада 2006 року).
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині судового рішення також вказується про порядок і строк виконання судового рішення.
Отже, розгляд питання щодо порядку і строку виконання судового рішення у такому випадку обумовлюється певною необхідністю.
В обґрунтування вимоги про зобов`язання відповідача здійснити виплату суми пенсії, яка буде обчислена пенсійним органом після виконання судового рішення по цій справі, однією сумою, тобто зазначаючи про необхідність визначення в резолютивній частині судового рішення інформацію про порядок його виконання, позивач вказує, що за певних обставин він має законне сподівання на отримання «активу», яке захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист людини і основоположних свобод.
Згідно із концепцією правомірного очікування (англ. – legitimate expectation) дії або рішення органу публічної влади вважаються такими, що суперечать принципу верховенства права, не тільки у тих випадках, коли такими діями порушуються суб`єктивні права і процесуальні гарантії, прямо передбачені чинним законодавством, але й у тих випадках, коли такі дії не задовольняють правомірних очікувань осіб, стосовно яких вони вчиняються (ухвалюються). Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.
Колегія суддів зауважує, що обов`язок виконати судове рішення виникає у відповідача одразу ж після набрання цим рішенням законної сили незалежно від того чи виданий судом виконавчий документ для його примусового виконання.    
Зазначаючи про необхідність судового захисту саме в означений спосіб - здійснити виплату суми пенсії, яка буде обчислена пенсійним органом після виконання судового рішення по цій справі, однією сумою, позивач ОСОБА_1 не зазначив про наявність фактичних та непереборних обставин (відповідно доказів в їх обґрунтування), які унеможливлять виконання відповідачем судового рішення, постановленого на користь позивача, саме в означений спосіб.
У разі порушення встановлених строків виплати грошових доходів населення (заробітна плата, пенсії, стипендії, соціальні виплати) підприємства, установи і організації всіх форм власності мають здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з їх несвоєчасною виплатою.
Компенсація провадиться відповідно до Закону № 2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін відсотках для визначення суми компенсації.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Згідно із ст. 5 Закону № 2050-III сума компенсації виплачується громадянам у тому ж  місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
          З урахуванням тієї обставини, що заборгованість по пенсії позивача не нараховувалась та не виплачувалась, вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату суми компенсації втраченої частини доходів є передчасною.
Відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до частини першої   статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»   виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень       -       коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого   постановою правління Пенсійного фонду України від 22       грудня 2014       року №       28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі   Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.
Згідно зі статтями         23,         116 Бюджетного кодексу України   будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду затверджено   постановою КМУ №    649   (далі -    Порядок №       649).
Відповідно до пункту    1 Порядку № 649 цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, коштами, передбаченими в державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Згідно з пунктом    3 Порядку №    649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі -   реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.
Пунктами 4,   5 Порядку №      649 передбачено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.
Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:
документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;
копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;
розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.
Відповідно до пункту 10 Порядку №    649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету у спосіб перерахування коштів боржнику.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року у справі № 640/5248/19, що набрало законної сили 22.07.2020 року, Порядок № 649, визнаний протиправним і скасований.
Таким чином, у пенсійного органу відсутні підстави для застосування означеного Порядку з 22.07.2020 року. Колегія суддів зауважує, що з адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 23.12.2019 року. Колегія суддів не вбачає підстав для надання  правової оцінки нормативно-правовому акту, що на час розгляду справи має статус «скасований».
Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року – без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
Постанова у повному обсязі складена і підписана 18 серпня 2020 року.