Справа  №756/4382/20                                        Головуючий в суді І інстанції - Родіонов С.О.
Провадження  №33/824/2375/2020                                                       Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ст.44-3 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
15 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 420 грн. 40 коп.
 
Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за те, що він 06.04.2020 року о 12 годині 00 хвилин перебував за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 3, у громадському місці без засобів індивідуального захисту, чим порушив вимоги п.2.1 постанови КМУ №211 від 11 березня 2020 року.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням  ОСОБА_1  подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2020 року та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт стверджує, що він не перебував в громадському місці під час того, коли його маска порвалася і він був вимушений її викинути. Біля нього в той час не було жодної людини та він не мав можливості купити більше захисних масок через відсутність коштів на їх придбання та через неможливість її виготовлення самостійно.
В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що він відповідно до закону за власні кошти зобов`язаний придбати чи виготовити засіб індивідуального захисту, зокрема респіратор або захисну маску, чи йому було профінансовано витрати на придбання чи виготовлення засобів індивідуального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів і при таких умовах він порушив заборону перебувати в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту. Крім того, на даний час в Україні не визначені відповідні медичні критерії та не прийняті нормативно-правові акти, щодо випадків та необхідності носіння засобів індивідуального захисту.
Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, на підтвердження обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.
 
Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Як слідує зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.
У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Згідно з п.п. 1 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в редакції чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на всій території України установлено карантин та заборонено до 24 квітня 2020 року, зокрема: з 6 квітня 2020 року перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно.
Вина ОСОБА_1 в порушенні п.п. 1 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, підтверджена дослідженими судом доказами, зокрема протоколом та рапортом.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 356966 від 06 квітня 2020 року, ОСОБА_1 06.04.2020 року о 12 годині 00 хвилин перебував за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 3, у громадському місці без засобів індивідуального захисту, чим порушив вимоги п.2.1 постанови КМУ №211 від 11 березня 2020 року (а.с.3).
З вказаного протоколу також вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується його підписом.
Зазначений протокол, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом.
Крім того, як в суді першої, так і в суді апеляційної ОСОБА_1 вину не визнав, однак не заперечував той факт, що він перебував в громадському місці без засобів індивідуального захисту (маски).
Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву у їх достовірності та допустимості, а отже підтверджують винуватість ОСОБА_1 в порушенні правил щодо карантину людей.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції проаналізувавши вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки останній перебував в громадському місці без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно, чим порушив правила встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2».
Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, є безпідставними.
Крім того, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а також статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України постановив установити з 12 березня 2020 року карантин на всій території України.
Постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 є діючою, законною, а тому підлягає виконанню, як органами державної влади так і громадянами України.
Істотних порушень суддею місцевого суду норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі положень Конституції України, на які вказує апелянт, при апеляційному перегляді не встановлено.
Суд першої інстанції дослідив надані докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_1 є обґрунтованими.
У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за 44-3 КУпАП та накладенні на нього стягнення були дотримані у повній мірі. 
Доказів на спростування висновків місцевого суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року щодо  ОСОБА_1 - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

 
Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                  В.О.  Габрієль