Ухвала
 
11 вересня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 935/415/20
провадження № 61-12858ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар», третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про захист прав споживача та відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі - ПрАТ «Київстар») про відшкодування шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є користувачем мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар, його абонентський номер - НОМЕР_1 . Позивач зазначав, що за примусом оператора, споживачем вибрано тарифний план 3000 МБ інтернету без ліміту у мережі та 100 хвилин на інші мобільні. Вартість пакету на 4 тижні становить 35,00 грн.
30 грудня 2019 року споживачу надійшло повідомлення про оновлення тарифу з 04 лютого 2020, шляхом збільшення вдвічі мегабайтів з підвищенням абонентської плати до 60,00 грн. 18 січня 2020 року позивач направив оператору лист, у якому повідомив, що вказані зміни до публічного договору є несправедливими. Сплачуючи повну плату за наданий пакет послуг, до внесення змін до публічного договору, споживач не використовує більшості з пакету наданих послуг. 
Позивач вважав такі зміни до публічного договору такими, що ведуть до несправедливих умов договору відповідно до пункту 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України, що є порушенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та завдає йому шкоди у розмірі 25,00 грн за 4 тижні, адже надає можливість відповідачу отримувати додаткові 25,00 грн, за ті ж самі надані послуги.
ОСОБА_1 заперечував проти оновлення тарифу та заборонив зняття коштів за ненадані послуги. Однак, 18 лютого 2020 оператором знято з внесених, як попередня оплата коштів, 60,00 грн за незамовлені та за ненадані послуги.
У зв`язку з чим просив визнати незаконними дії ПрАТ «Київстар» щодо списання 18 лютого 2020 року з абонентського рахунку за номером телефону НОМЕР_1 , 25,00 грн в рахунок не замовлених та не наданих споживачу послуг мобільного зв`язку, відшкодувати майнову шкоду у розмірі 25,00 грн.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що відповідачем, у відповідності до вимог пункту 14 статті 39 Закону України «Про телекомунікації» та  пункту 59 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, дотримано порядок зміни тарифів на телекомунікаційні послуги, а також строк та спосіб повідомлення позивача про такі зміни. При цьому не встановлено у діях відповідача ознак нечесної підприємницької діяльності, тому позов є безпідставним.
У серпні 2020 року на електронну адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у вищевказаній справі, яка скріплена електронним цифровим підписом, про що Відділом забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду складено довідку.
В касаційній скарзі заявник просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Предметом спору у цій справі є вимога немайнового характеру про визнання дій ПрАТ «Київстар» незаконними та вимога майнового характеру про відшкодування шкоди у розмірі 25,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 100,00 грн) грн.
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження ОСОБА_1 посилається на підпункти «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що судами не враховано висновків Верховного Суду України, зроблених у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16 та від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 820/1186/17, а тому касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, оскільки обставини справи, встановлені у вказаних справах та у цій справі не є тотожними.
 
При вирішенні спору суд апеляційної інстанції, давши оцінку доводам сторін, прийняв судове рішення відповідно до існуючої судової практики, яка викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 159/999/17.
 
З огляду на наведене, відсутні підстави вважати, що розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 забезпечить єдність судової практики і є пріоритетним у порівнянні з малозначним характером справи.
 
Зважаючи на фактичні та правові підстави відмови у позові, посилання заявника на позбавлення його можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями при розгляді інших справ, не заслуговують на увагу.
 
Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа становить значний суспільний інтерес, Верховним Судом відхиляються, оскільки поняття значного суспільного інтересу є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилково відніс дану справу до малозначних, фактично нічим не обґрунтовані.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар», третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про захист прав споживача та відшкодування шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик