Дата документу 12.08.2020 Справа № 2-1384/2009

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №2-1384/2009          Головуючий у 1-й інстанції: Бульба О.М.
Провадження №22-ц/807/1916/20               Суддя-доповідач: Подліянова Г.С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2020 року                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - доповідача                         Подліянової Г.С.,
суддів:                                                 Гончар М.С., 
                                                        Маловічко С.В.,
за участю секретаря:                         Путій Д.В.

розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 09 квітня 2020 року про повернення заяви про забезпечення позову у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Наумчук Ольги Володимирівни про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа: ОСОБА_2 , - 

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Наумчук Ольги Володимирівни.

Крім того, 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження №16922830 щодо стягнення на підставі постанови заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наумчук Ольги Володимирівни від 17 березня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , яка оскаржується ним у судовому порядку та заборонити державному виконавцю вчиняти дії по виконанню даної постанови до набрання законної сили рішенням за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наумчук Ольги Володимирівни, заінтересована особа ОСОБА_2 у справі №2-1384/2010.

 
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 09 квітня 2020 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову, повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 09 квітня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до Енергодарського міського суду Запорізької області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скарга ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Наумчук Ольги Володимирівни є одним з різновидів позову, а тому заява про забезпечення позову подана в рамках розгляду такої скарги та повністю відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходив.

В судове засідання  учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від адвоката Русін Т.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому вона просила розгляд апеляційної скарги на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 09 квітня 2020 року провести без участі апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта ОСОБА_3 . Апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі. (а.с.130-132 ).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності осіб, які повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи та не з`явилися в судове засідання, на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК Україним суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Мотивуючи судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що положення ст.ст. 149-152 ЦПК України регулюють питання забезпечення позову та містяться у відповідній 10 Главі ЦПК України «Забезпечення позову», якою не передбачено норм, які б регулювали питання забезпечення скарги. У зв`язку з недодержанням вимог ст. 151 ЦПК України, заяву про забезпечення позову було повернуто ОСОБА_1 на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України.

З вказаними висновками не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного. 

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Наумчук Ольги Володимирівни перебуває виконавчий лист №2-1384 від 22 січня 2010 року, виданий Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 липня 2009 року. 

ОСОБА_1 оскаржує дії заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Наумчук Ольги Володимирівни щодо винесення нею постанов про накладення арешту на майно ОСОБА_1 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 (а.с.1-2). 

У поданих заявах ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 просили про забезпечення скарги шляхом зупинення виконавчого провадження №16922830 щодо стягнення на підставі постанови заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наумчук Ольги Володимирівни від 17 березня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Вимоги щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову встановлені ст. 151 ЦПК України.
Так, за змістом частини першої цієї статті заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
За змістом ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розгляд таких скарг здійснюється згідно з вимогами розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" передбачено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Повертаючи заяву про забезпечення скарги, суд першої інстанції зазначив, що норми ст.ст. 151,152 ЦПК України регулюють питання забезпечення позову та містяться у відповідній 10 главі ЦПК України, якою не передбачено норм, які б регулювали забезпечення скарги, шляхом вжиття певних заходів, проте не розглянув зазначену заяву по суті, а послався на невідповідність поданої заяви вимогам, викладеним в ст. 151 ЦПК України, повернувши заяву заявнику на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України не зазначивши при цьому, в чому саме полягає невідповідність вказаної заяви формі та змісту.

Отже заява про забезпечення скарги по суті не розглядалася, а повернута заявнику на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України, як така, що подана без додержання вимог статті 153 ЦПК України. Проте без додержання яких вимог подана заява про забезпечення позову в оскаржуваній ухвалі не зазначено.

З огляду на зазначене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для її скасування .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню судом першої інстанції за результатами розгляду справи по суті.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права дійшов висновку про повернення заяви про забезпечення скарги , а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України із направленням заяви про забезпечення позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

 
Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 09 квітня 2020 року у цій справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

 
Повна постанова складена 17 серпня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С                         Гончар М.С.       Маловічко С.В.