КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Апеляційне провадження:                                                                           Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/9605/2020  

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                               Справа № 753/6303/20
 
02 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Кулікової С.В.
суддів                        -  Желепи О.В.    
                                   -  Олійника В.І.
при секретарі            -  Осінчук Н.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Базна Юлії Вікторівни на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Колесника О.М., у цивільній справі за поданням головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Юлії Станіславівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу до повного виконання зобов`язань боржником ОСОБА_1 ,-                                                
 
в с т а н о в и в:
 
У квітні 2020 року головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Юлія Станіславівна звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа
Подання обґрунтовувала тим, що на виконанні у відділі перебуває об`єднане виконавче провадження № 40671869 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2823/12, виданого 06.11.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в загальній сумі боргу 906 642,73 грн. та виконавчого листа № 753/2505/15, виданого  29.06.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в загальній сумі боргу 1 613 267,44 грн.
З метою встановлення майнового стану боржника державним виконавцем направлено запити до реєструючих установ.
Так, згідно наданих відповідей ДФС та ПФУ боржник відкритих рахунків не має, пенсію не отримує, інших місць доходів боржника не надано.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником на праві власності нерухоме майно не зареєстровано.
16.10.2016 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , проте провести виконавчі дії не вдалося можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт.
Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України у м. Києві боржнику на праві власності належать автотранспортні засоби, в зв`язку з чим, керуючись ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яку направлено до Регіонального сервісного центру МВС України у м. Києві до виконання та боржнику - до відома.
Згідно повідомлення з Державної прикордонної служби України, наявна інформація про те, що боржник перетинає кордон України.
Згідно відповіді з Адресного бюро м. Києва ОСОБА_1 по м. Києву та Київській області зареєстрованим не значиться.
05.12.2018 року державним виконавцем, керуючись ст.. 36 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про розшук майна боржника, зокрема транспортних засобів, які зареєстровані за боржником.
Вказувала на те, що боржник ОСОБА_1 має паспорт Чеської республіки.
Посилаючись на те, що рішення суду не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення суду за рахунок належного йому майна і доходів, державний виконавець просила тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням Дарницького районного суду міста Києва.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року подання державного виконавця задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до повного виконання зобов`язань по об`єднаному виконавчому провадженню № 40671869 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2823/12, виданого 06.11.2013 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в загальній сумі боргу 906 642,73 грн. та виконавчого листа № 753/2505/15, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 29.06.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в загальній сумі боргу 1 613 267,44 грн.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Базна Ю.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29.04.2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, оскільки жоден з долучених державним виконавцем до подання доказів, не підтверджує факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.
Вказувала на те, що ОСОБА_1 не отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією конверту долученого до подання,  та інших документів, в тому числі і постанову про відновлення виконавчих дій від 01.08.2018 року, що є порушенням ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Також вказувала на те, що судом при оцінці наданих державним виконавцем доказів щодо ухилення боржника від виконання рішення суду не враховано, що з 15.05.2013 року ОСОБА_1 прийнятий на консульський облік у консульському відділі Посольства України в Чеській Республіці та проживає на території Чеської Республіки, що підтверджується фотокопією посвідки постійного проживання, а також копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон.
Вважає, що не приймаючи до уваги докази, які підтверджують факт незнання боржника про виконавчі провадження, проживання в іншій країні за іншою адресою, ніж та за якою вчинялися виконавчі дії та на яку надсилалася кореспонденція виконавцем, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.
У відзиві головний державний виконавець Білан Ю.С. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу суду, посилаючись на те, що державним виконавцем здійснено всі необхідні заходи примусового виконання рішення суду, у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження», проте зобов`язання боржника залишаються невиконаними, останній тривалий час умисно ухиляється від їх виконання.
В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної та просили її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки в судове засідання не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представників боржника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі перебуває об`єднане виконавче провадження № 40671869 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2823/12, виданого 06.11.2013 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в загальній сумі боргу 906 642,73 грн. та виконавчого листа № 753/2505/15, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 29.06.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в загальній сумі боргу 1 613 267,44 грн. (а.с. 9, 20, 25).
Під час здійснення виконавчого провадження державними виконавцями відділу здійснено заходи щодо забезпечення виконання рішення суду, а саме: направлено боржнику копію постанов про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2013 та від 22.07.2016; виявлено, що об`єкти нерухомого майна за боржником не зареєстровані; встановлено, що за боржником зареєстровані транспортні засоби та на все рухоме майно боржника постановою державного виконавця Медведєвою О.О. від 08.08.2018 накладено арешт; отримані відповіді від Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України, згідно яких боржник джерел доходу не має; встановлено згідно відповіді з Адресного бюро м. Києва ОСОБА_1 по м. Києву та Київській області не значиться; здійснено виходи за адресою, зазначеною у виконавчому листі, однак провести виконавчі дії не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. 
Відповідно до повідомлення з Державної прикордонної служби України наявна інформація, що боржник перетинає кордон.
Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник будучи обізнаним щодо відкритого виконавчого провадження та свого зобов`язання перед стягувачем, жодним чином не вчиняв будь-яких дій спрямованих на виконання рішення суду, доказів, що з часу відкриття виконавчого провадження ним вживаються заходи сплати заборгованості боржником не подано.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.
Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» наведені процесуальні права виконавців при здійсненні виконавчого провадження.
Так, згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Так, пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення, встановлених частиною 3 статті 12 ЦПК України.
Так, відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України  не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів має визначатися судом і відноситься до його дискреційних повноважень.
Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.
При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, державним виконавцембули вчені усі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії по примусовому виконанню рішення суду.
У строк, наданий на самостійне виконання, боржником рішення суду не виконано, будь-яких документів від боржника стосовно виконання рішень не надходило.
Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не доведено факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, що є обов`язковим при зверненні до суду з даним поданням, а наявність судового рішення та його невиконання не можна вважати підставою для обмеженні у праві виїзду за межі України є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а враховуючи тривалий час невиконання судового рішення, обізнаність боржника про його наявність,що підтвердили представники в судовому засіданні в суді апеляційної інтсанції навпаки, свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язання.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що боржник має транспорті засоби, проте, будь-яких дій на виконання рішення суду за рахунок рухомого майна не вчиняє. Вказані обставини не спростовані представниками боржника в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.
Посилання у апеляційній скарзі на відсутність доказів в матеріалах справи, які б підтверджували свідоме ухилення боржника від виконання своїх обов`язків, колегія суддів відхиляє, оскільки як встановлено судом під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, боржник повідомлений про наявність відкритого виконавчого провадження, будь-яких дій на виконання рішення суду не вчиняє, нерухомого майна у власності не має, наявні у власності транспортні засоби, проте боржник не здійснив дій для погашення заборгованості за їх рахунок.
Відтак, вказані обставини та надані до подання державним виконавцем докази свідчать про свідоме ухилення боржником рішення суду.
При цьому, колегія суддів вважає, що тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку зумовить пришвидшення виконання рішення суду.
Посилання у апеляційній скарзі на невмотивованість судового рішення не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, тому такий довод є безпідставним.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суди зобов`язані надавати мотивування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру судового рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, наданих сторонами, а також враховувати положення законодавства, яке існує для викладення та формулювання судових рішень (наприклад, усправах Кuіz Тогуja v. Sраіn, 09 Dесеmbег 1994, § 29, Sеrіеs А3О3-А; Ніggіns аvd Оther v. Frаnсе, 19 Fеbruaгу 1998, § 42).
Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст.  367, 374, 375, 381-384  ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Базна Юлії Вікторівни залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року.
 
Головуючий                                              Судді: