Справа № 346/4946/17 
Провадження № 22-ц/4808/624/20 
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Мелінишин Г.П., Томин О.О. 
               секретарів                         Капущак С.В., Мельник О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду від 28 лютого 2020 року, в складі судді Гайдича Р.М., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Коломийської міської ради Івано-Франківської області,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання незаконними та скасування рішення Коломийської міської Ради Івано-Франківської області, визнання недійсними договорів оренди землі, 
в с т а н о в и в :        
       У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом  до Коломийської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання незаконними та скасування рішення Коломийської міської Ради Івано-Франківської області, визнання недійсними договорів оренди землі.
Уточнюючи позовні вимоги позивач просила:
-  визнати незаконним та скасувати рішення Коломийської міської ради № 1906-46/2014, № 1907-46/2014 від 18.09.2014 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 площею 1479,0 кв.м та ОСОБА_3 - площею 4388,0 кв.м за адресою АДРЕСА_1 ;
- визнати незаконним та скасувати рішення Коломийської міської ради № 1835/24/2017 від 17.08.2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її в оренду ОСОБА_2 площею 0,1479 по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 2610600000:18:001:0220 та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її в оренду ОСОБА_3 площею 0,4388 по на АДРЕСА_1 з кадастровим номером 2610600000:18:001:0231;
- визнати недійсними: договір оренди землі від 01.09.2017 року, укладений між Коломийською міською радою та ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 2610600000:18:001:0220 для будівництва і обслуговування інших будівель, громадської забудови в АДРЕСА_1 площею 0,1479 га та договір оренди землі від 01.09.2017 року, укладений між Коломийською міською радою та ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 2610600000:18:001:0231 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в в АДРЕСА_1 площею 0,4388 га.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що  вона та відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 являються співвласниками нежитлових приміщень в АДРЕСА_1  в ідеальних долях.
Їй відповідно до  біржової угоди купівлі-продажу майна від 09.12.2002 року та витягу про реєстрацію нерухомого майна від 01.11.2005 року виданого Коломийським МБТІ належить 572/10000 частин та згідно свідоцтва про право власності від 13.09.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав від 02.10.2012 року виданого Коломийським МБТІ - 5410/10000 частин. ОСОБА_2 належить в цих приміщеннях 290/10000 частин,  ОСОБА_3 належало - 3526/10000 частин, а далі її частка зменшилась у зв`язку з відчуженням і складає 3452/10000.
Попередньо зазначені приміщення були складовою єдиного цілісного майнового комплексу Міністерства Оборони України відповідно до свідоцтва про право власності на це майно від 30.05.2002 року та відчужувалось з його дозволу на користь інших осіб.
Між співвласниками нежитлових приміщень реального розподілу майна не відбувалось. Придбані нежитлові приміщення позивачка єдина використовує, як підприємець для торгівельної діяльності, натомість відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належні їм  приміщення не використовують.
Земельна ділянка, на якій розташовані придбані ними нежитлові приміщення належить до комунальної власності міста. Як співвласники майна, позивачка та відповідачі виявили бажання отримати в оренду земельну ділянку, на якій розташовані приміщення. 
Вирішуючи питання надання земельних ділянок в оренду Коломийська міська рада свідомо допустила порушення законодавства та  прав позивачки, як співвласника майна та землекористувача. 18.09.2014 року Коломийська міська рада прийняла незаконні рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1479 кв.м та ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4388 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .
 В проектах відведення земельних ділянок  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та позивачки є накладка земельних ділянок, що виключає відособлене користування цими ділянками і призведе до порушення правил добросусідства. При розроблені проектів відведення земельної ділянки відповідачами не дотримано принципу пропорційності часток співвласників в майні, як того вимагає ст.120 ЗК України. 
Не зважаючи на оскарження позивачем вказаних рішень міської ради у судовому порядку, 17.08.2017 року Коломийська міська рада  прийняла рішення про надання в оренду земельних ділянок, а 01.09.2017 року уклала з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договори оренди вказаних земельних ділянок.
При прийнятті вказаних рішень Коломийською міською радою допущено ряд порушень, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок не поновлені, частки сторін у власності приміщень вказано не вірно, відсутня згода позивачки, як співвласника майна та землекористувача на погодження меж землекористування. Між співвласниками майна -  позивачкою, ОСОБА_2 та ОСОБА_3  не визначено порядок користування земельною ділянкою, реального розподілу земельної ділянки не здійснювалось, принцип пропорційності при наданні земельних ділянок в користування не дотримано, має місце накладка земельних ділянок між собою і на частину ділянки, якою користується позивач, по якій проходять комунікації, що обмежить її доступ до  користування ними. 
Місце розташування земельних ділянок, які відводяться ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідає місцю розташування їх будівель. Згода позивачки на суміжне землекористування є обов`язковою, адже частина земельної ділянки, яка обслуговує частину її приміщень вже належить позивачці на праві власності.
Крім того, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20.12.2007 року по справі за її позовом  до фірми «Західтранссервіс», третя особа Коломийська міська рада та відділ земельних ресурсів визначено порядок користування земельною ділянкою, а тому обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 
Позивач вказала, що рішення Коломийської міської ради № 1906-46/2014 від 18.09.2014 року та № 1907-46/2014 від 18.09.2014 року про надання дозволу третім особам на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок є незаконними, оскільки такі не набрали необхідної кількості голосів депутатів відповідно до регламенту Коломийської міської ради.
Після прийняття оскаржуваних нею рішень було виявлено, що на сесії міської ради з зазначених питань не голосувала велика кількість депутатів, які власноручно підписались про даний факт.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що приміщеннями цілісного майнового комплексу (частину з яких вона викупила в подальшому) вона користується ще з 1999 року на умовах договору оренди від 10.03.1999 року, укладеного нею з ДП МОУ «Управління військової торгівлі ПрикВО». Приміщення знаходились на балансі дирекції військторгу № 45 і в розрахунок її орендної плати входив податок з орендованої площі землі, яку військторг сплачував на рахунок міської ради.
Позивач вважає, що при розгляді спору суд повинен врахувати  обставини, що встановлені Коломийським міськрайонним судом в справі № 2-151/2007, по якій були проведені судові земельно-технічні експертизи, які є допустимими доказами по справі і якими дано обґрунтування визнаного землекористування фірмою «Західтранссервіс» земельною ділянкою в цілому площею 9428,9 кв.м по АДРЕСА_1 . 
Докази такого землекористування фірмою «Західтранссервіс» земельною ділянкою мають значення для вирішення даного спору, оскільки позивачка та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3  набули в ідеальних долях право власності на приміщення цілісного майнового комплексу, а відтак набули і право землекористування на земельну ділянку відповідно до ЗК України.
Позивач вважає, що у даному випадку при переході права власності на будівлю, споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, а також підлягає врахуванню цільове використання його власниками набутих нежитлових приміщень.
       Рішенням Городенківського районного суду від 28 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що суд невірно витлумачив та застосував законодавство, яке регулює спірні відносини, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним доказам, порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначила, що хибною є позиція суду, що будівлі та споруди, які набули у власність сторони не відносяться до спільної власності, бо вони є різними спорудами, а відтак не підлягають застосуванню норми п. 4 ст. 120 ЗК України. Однак будівлі, які належать на праві власності сторонам розташовані за однією адресою АДРЕСА_1 та входили до цілісного майнового комплексу Міністерства оборони України, який обслуговувався єдиною земельною ділянкою. Згідно витягів з Державного реєстру нерухомого майна про право власності виданого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 останні володіють цим майном на праві спільної часткової власності до загального складу об`єкту нерухомого майна. Сторони спільної часткової власності не здійснювали виділ часток чи поділ майна і до даного часу володіють майном, як спільною частковою власністю, не залежно від того, що об`єкти є різними. При цьому апелянт зазначає, що за своїм цільовим призначенням придбані ОСОБА_2 (склад, сарай) та ОСОБА_3 (бригадний будинок, гараж, вбиральня, прохідна) первинно обслуговували її адміністративний корпус, як основну будівлю.
       Надуманим є висновок суду про те, що сторонами не надано доказів щодо надання у користування чи власність спірної земельної ділянки попереднім власникам нерухомого майна.
24.03.1998 року рішенням Коломийської міської Ради №243 затверджені матеріали інвентаризації земельної ділянки по АДРЕСА_1 та ділянка передана в постійне користування дирекції №2 військторгу №45 для обслуговування адміністративно-виробничого та торгового комплексу, що стверджується архівним витягом від 27.03.2006 року, довідками Коломийського міського відділу земельних ресурсів, свідоцтвом про право власності на нежитлові будівлі від 30.05.2002 року, виданим виконавчим комітетом МО України на підставі рішення Коломийської міської Ради від 21.05.2002 року №188, технічним паспортом на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , виданого Коломийським МБТІ 08.06.2012 року підтверджується надання у користування та у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .
       В зв`язку з ліквідацією дирекції №45 «Івано-Франківський військовий торг №45» та згідно біржової угоди купівлі-продажу нерухомого майна власниками цілісного майнового комплексі стали фірма «Західтранссервіс» та апелянтка, до яких і перейшло право землекористування земельною ділянкою, яка обслуговувала ці приміщення за їх цільовим призначенням, площею 10000,9 кв.м.
Право фірми «Західтансервіс» на користування земельною ділянкою визнавалось власником землі – Коломийською міською радою, що підтверджується рішенням Коломийської міської Ради від 30.12.2009 року №2509-45/2009 «Про надання дозволу фірмі «Західтранссервіс» на розроблення проекту землеустрою щодо відновлення земельної ділянки загальною площею 9534 кв.м. по АДРЕСА_1 для житлово-комерційного використання за рахунок земель міської Ради»; рішенням Коломийської міської ради №2820-50/2010 від 09.06.2010 року про змінення площі 9428,85 кв.м., довідкою Коломийської міської Ради від 31.12.2009 року, довідкою головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області від 19.03.2012 року, листом Держкомагенства у Коломийському районі від 31.03.2015 року. 
       Апелянт зазначає, що придбане нею приміщення вона використовує за цільовим призначенням з 10.03.1999 року, у якому функціонує магазин з торгівлі одягу та взуття. Жодного рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 радою не приймалося. 
Також станом на 01.09.2017 року грошова оцінка землі, як обов`язкова, не проведена. В договорах дарування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказано єдиний кадастровий номер земельної ділянки за №2610600000:18:001:0220, а нові кадастрові номери земельним ділянкам ОСОБА_2 (для будівництва і обслуговування будівель громадської забудови) та ОСОБА_3 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) за різним цільовим призначенням застосовані в порушення закону, адже виділу, розподілу чи визначеного порядку користування земельною ділянкою між сторонами - співземлекористувачами не відбувалось.
       Перехід права власності на приміщення до нового співвласника не звужує його права землекористування. 
Апелянт вважає необґрунтованим посилання представника відповідачів, про те, що власники будівель не набули права землекористування, бо відсутні державні акти на право користування чи власності на землю, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують землекористування фірми «Західтранссервіс» спірною земельною ділянкою.
Надуманою є позиція суду, що отримання відповідачами дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення земельних ділянок не означає позитивного рішення про надання їх у власність або користування, оскільки таке право відповідачами реалізовано у 2017 році шляхом укладення договорів оренди земельних ділянок.
При прийнятті Коломийською міською радою рішення 17.08.2017 року №1835-24/2017 про надання в оренду земельних ділянок на підставі проектів землеустрою земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування будівель громадської забудови по АДРЕСА_1 , рада керувалась проектами землеустрою, виготовленими в 2014 році, а з 2014 року ОСОБА_3 відчужила за договором на користь третіх осіб частину своєї власності і на момент прийняття рішення Коломийською міською радою її частка в майні складала 3452/10000.
Суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги рішення Коломийського міськрайонного суду від 20.12.2007 року по справі № 2-151/2007 року за її позовом до фірми «Західтранссервіс», третя особа Коломийська міська рада та відділ земельних ресурсів про визначення порядку користування земельною ділянкою слід не брати до уваги. Міська рада визнала рішення суду і на підставі рішень Коломийської міської ради 10.07.2009 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 572 кв.м., кадастровий номер №2610600000000:18:001:0111. 
Інших 5410/10000частин будівель з цілісного майнового комплексу на правах спільної часткової власності апелянтка придбала в 2012 році, які розташовані в тому ж адмінкорпусі, що і попередня їх частина (572/10000), однак розташовуються на землях комунальної власності, якими користувалась фірма «Західтранссервіс». 
Володіючи найбільшою часткою майна в сукупності (59,82%) в спільній частковій власності будівель за адресою АДРЕСА_1 , апелянтка не може реалізувати принцип пропорційності в натурі, так як міською Радою, як власником землі більша частина земельної ділянки передана в оренду відповідачам. 
При прийнятті оскаржуваних рішень Коломийська міська рада замовчувала факт, що земельна ділянка за вказаною адресою обтяжена і самовільною забудовою з боку третіх осіб.
Тобто, розмір земельної ділянки, що обслуговує нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 зменшився безпідставно і це впливає на право власників отримати необхідні земельні ділянки для обслуговування своїх приміщень відповідно до ідеальних часток в майні і займаної площі.
Поза увагою суду залишилась та обставина, що рішення Коломийської міської ради про надання дозволу третім особам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 , є незаконними, як такі що не набрали необхідної кількості голосів депутатів відповідно до регламенту Коломийської міської ради. На сесії не голосували велика кількість депутатів, які власноручно підписались про даний факт.
Суд не дав належної оцінки поясненням свідка ОСОБА_4 який ствердив, що за рішення по ОСОБА_3 та ОСОБА_5 він не голосував та бачив, що за вказане рішення не голосували і інші депутати. 
Апелянт посилаючись на зазначені обставини просить скасувати рішення Городенківського районного суду від 28 лютого 2020 року та постановити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Адвокат Чеботар В.В. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому доводи апеляційної скарги не визнає, вважає їх такими, що спростовують законність та обґрунтованість винесеного рішення суду.
Зазначає, що на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не оформлявся документ, який посвідчував би право на неї за певною особою, а рішення Коломийської міської ради від 24.03.1998 року №243 не є документом на підставі якого виникає право землекористування земельною ділянкою в розумінні вимог ЗК України. З цієї причини не було переходу земельної ділянки у власність та/або користування, тому доводи позивача в частині порушення Коломийською міською радою принципу пропорційності є безпідставними.
Земельні ділянки, які надавалися в оренду відповідачам, відводилися за рахунок земель запасу Коломийської міської ради та не межують із земельною ділянкою позивача.
Сторони є власниками окремих об`єктів нерухомості не пов`язаних між собою, оскільки можуть використовуватися незалежно одне від одного, сторони не є співвласниками одного майна (будь-якої однієї будівлі чи споруди), сторони спільно не використовують жодне з належних їм на праві власності приміщень, мають окремий доступ до нього, сторони не набули у власність земельну ділянку в порядку переходу власності на будівлі за ст. 120 ЗК України чи ст. 377 ЦК України, тому питання надання земельної ділянки будь-кому з сторін можливо вирішувати лише в спосіб, який регулюється чинним законодавством України.
Земельний кодекс не визначає порядку дій компетентного органу у разі подання кількома особами клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність однієї і тієї ж земельної ділянки.
Позивачем не доведено, що Коломийська міська рада діяла протиправно чи незаконно при винесенні рішень 18.09.2014 року та 17.08.2017 року.
Посилання апелянта на відсутність кворуму для прийняття депутатами рішень 18.09.2014 року не є підтвердженими в належний спосіб, оскільки не встановлено, що результат голосування, підтверджений протоколом лічильної комісії, був іншим.
Не відповідають дійсності доводи апелянта про те, що має місце накладка земельних ділянок, оскільки позивач не отримала ні у власність ні у користування жодної земельної ділянки, а мала намір отримати частину земельної ділянки, надану відповідачам.
Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить рішення суду залишити в силі. 
Третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача: головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області подало відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду та просить проводити розгляд справи без участі їх представника.
У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник  ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги скаргу з наведених у ній мотивів.
Представник відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на їх необґрунтованість, просив рішення суду залишити без змін.
Представник Коломийської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції є вищезазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , суд виходив з того, що виключно орган місцевого самоврядування вправі приймати рішення про передачу земельних ділянок у власність чи користування, позивач, оспорюючи прийняті Коломийською міською радою рішення, не довела порушення її прав.
З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідно до біржової угоди купівлі продажу нерухомості від 09.12.2002 року виробничо-торгівельне приватне підприємство «Шанс-2», яке діє від імені та в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування» продало Телячій Н.М. 5,72/100 частини адмінбудинку (нежитлові будівлі), загальною площею 73,7 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 113).
Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.11.2005 року, виданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_1 являється власником 572/10000 часток нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.115).
Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЖ №383915 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2009 року по реєстрі за №1169 є власником земельної ділянки площею 572,05 кв.м. в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для комерційного використання (обслуговування промтоварного магазину) кадастровий номер 2610600000:18:001:0111 (т. 1 а.с. 88).
Відповідно до Свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу 13.09.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2748, на підставі акту про проведені прилюдні торги ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з нежитлового одноповерхового приміщення (літ. А) загальною площею 693,7 кв.м. що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Зазначене приміщення раніше належало ПП «Фірма «Західтранссервіс» на підставі Біржової угоди купівлі-продажу нерухомості від 09.12.2002 року (т.1 а.с.116).
Згідно витягу про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 5410/10000 часток нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.117).
Таким чином, ОСОБА_1 , є власником 5982/10000 часток нежитлових приміщень загальною площею 772,90 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Встановлено, що згідно Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П. 26.04.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1623, фірма «Західтранссервіс» в особі директора ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_2 290/10000 частин нежитлових будівель, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Згідно договору відповідно до інвентаризаційних матеріалів ОСОБА_2 відчужено склад площею 180,7 кв м, позначений на плані літерою «В» та сарай площею 9,8 кв.м. позначений літерою «Г». Відповідно до п. 3 договору частина нежитлових будівель розміщена на земельній ділянці кадастровий номер 2610600000:18:001:0220 площею 0,1479 га (т. 1 а.с. 51).
За ОСОБА_2 згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 26.04.2013 року зареєстровано праві спільної часткової власності на 290/10000 часток нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.53). 
Згідно Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П. 25.09.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4249, фірма «Західтранссервіс» в особі директора Заярського Т. ОСОБА_10 . подарувала ОСОБА_3 3526/10000 часток нежитлових будівель, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 . За договором відчужено бригадний будинок 87,3 кв м , склад площею 313,2 кв м вбиральня площею 5,0 кв.м, пожежне приміщення площею 2,2 кв.м гараж площею 312,7 кв.м, прохідна площе. 26,3 кв.м, огорожа, замощення. Відповідно до п. 3 договору частина нежитлових будівель розміщена на земельній ділянці кадастровий номер 2610600000:18:001:0220 площею 0,5769 га (т. 1 а.с. 75).
За ОСОБА_3 згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25.09.2013 року зареєстровано право спільної часткової власності на 3526/10000 часток нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.77). 
Рішеннями Коломийської міської ради від 18.09.2014 року №1906-46/2014, №1907-46/2014 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1479,0 кв.м. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (обслуговування викупленого нежитлового приміщення) за рахунок земель міської ради та надано дозвіл Дем`янюк П.М. на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4388,0 кв.м. 4 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок земель міської ради за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 18).
Рішенням Коломийської міської ради від 17.08.2017 року №1835-24/2017 затверджено: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1479 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 2610600000:18001:0220 терміном оренди 50 років для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (обслуговування викупленого нежитлового приміщення) за рахунок земель міської ради та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,4388 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 2610600000:18001:0231 терміном оренди 50 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок земель міської ради. (т.1 а.с. 119).
На підставі зазначеного рішення 01.09.2017 року Коломийська міська рада та ОСОБА_2 уклали договір оренди строкового платного користування земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:18:001:0220 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (обслуговування викупленого нежитлового приміщення), яка розташована в АДРЕСА_1 загальною площею 1479,0 кв.м. на підставі рішення Коломийської міської ради від 17.08.2017 р. №1835-24/2017 «Про надання в оренду земельних ділянок» (т.1 а.с. 121) в цей же день Коломийською міською радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди строкового платного користування земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:18:001:0231 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована в АДРЕСА_1 загальною площею 4388,0 кв.м. (т.1 а.с. 128).
Встановлено, що між сторонами виник спір щодо користування земельною ділянкою на якій розміщені належні їм нежитлові приміщення. 
Позивач, як і відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зверталася до Коломийської міської ради із заявою про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4086 кв.м. що відповідає її частці в будівлях і спорудах, однак її заява не була задоволена.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.10.2015 року позов ФОП ОСОБА_1 до Коломийської міської ради, третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень Коломийської міської ради №1906-46/2014 року та №1907-46/2014 року від 18.09.2014 року задоволено. Визнано недійсними рішення Коломийської міської ради №1906-46/2014 року про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1479 кв.м. на АДРЕСА_1 та рішення №1907-46/2014 про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4388 кв.м. на АДРЕСА_1 (а.с. 139-141 т.1).
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2016 року рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.10.2015 року залишено без змін (а.с. 142-144)
Постановою Вищого господарського суду України від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу Коломийської міської ради Івано-Франківської області задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.10.2016 року та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.102015 року скасовано. Провадження у справі припинено (а.с. 145-149).
Постановою Верховного суду України від 04 жовтня 2017 року заяву ФОП ОСОБА_1 задоволено частково. Виключено з постанови Вищого господарського суду України від 27 грудня 2016 року висновок про підвідомчість адміністративним судам спору за позовом фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до Коломийської міської ради Івано-Франківської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними рішень Коломийської міської ради від 18.09.2014 року №1906-46/2014 та №1907-46/201 (т. 1 а.с. 152-156).
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права;  визнання правочину недійсним;  припинення дії, яка порушує право;  відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі;  зміна правовідношення;  припинення правовідношення;  відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;  відшкодування моральної (немайнової) шкоди;  визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Однією з умов розгляду спору, що виник на підставі звернення до суду особи, яка вважає порушеними, невизнаними або оспореними свої права, є доведеність порушення її прав та охоронюваних законом інтересів. 
Завдання цивільного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи, що звернулася до суду з позовом. Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 76 ЦПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
ОСОБА_1 обґрунтовує порушення своїх прав прийняттям Коломийською міською радою рішення від18.09.2014 року про надання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та рішення тієї ж ради від 17.08.2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1479 га та ОСОБА_3 площею 0,4388 га в АДРЕСА_1 та укладенням 01.09.2017 року Коломийською міською радою з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договорів оренди вказаних земельних ділянок, як таких, що прийняті всупереч приписів ст. 120 ЗК України щодо пропорційного розподілу земельних ділянок між співвласниками нежитлових будівель.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 , які раніше відносилися до єдиного майнового комплексу Міністерства оборони України,Управління торгівлі Західного Оперативного командування Дирекції №2 філії Івано-Франківського військового торгу №45, яке було ліквідовано 22.08.2002 року.
Так, належні ОСОБА_1 приміщення: площею 73,7 кв.м. та площею 693,7 кв.м. відповідно до технічного паспорта на вказаний майновий комплекс, відносяться до нежитлової будівлі – адмінкорпусу (літ «А») та складають загалом 5982/10000 часток нежитлових приміщень (572/10000+5410/10000). Окрім того, ОСОБА_1 після придбання приміщення площею 73,7 квм викупила у Коломийської міської ради земельну ділянку площею 572,05 кв.м. 
ОСОБА_2 належить склад площею 180,7 кв м, позначений на плані літерою «В» та сарай площею 9,8 кв.м. позначений літерою «Г» та складає 290/10000 часток. ОСОБА_3 належать: бригадний будинок 87,3 кв м , склад площею 313,2 кв м вбиральня площею 5,0 кв.м, пожежне приміщення площею 2,2 кв.м гараж площею 312,7 кв.м, прохідна площе. 26,3 кв.м, огорожа, замощення, що становить 3526/10000 часток.
Таким чином, сторони маючи на праві власності (спільної часткової) нежитлові приміщення є власниками окремих об`єктів нерухомості, які не пов`язані між собою та використовуються кожним із їх власників окремо. Вказана обставина сторонами не заперечується.
Що стосується земельної ділянки, виділеної для обслуговування вищезазначеного майнового комплексу, то судом першої інстанції вірно встановлено, що вказана земельна ділянка є комунальною власністю, попередній фактичний землекористувач - ДП Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного Оперативного командування» не оформив правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку.
Відповідно до положень ст. 126 ЗК України (в редакції від 15.12.2009 року ) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування 
земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором 
оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Не представлено суду також доказів того, що фірма «Західтарнссервіс» отримувала правовстановлюючий документ на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . 
Так відповідно до положень ст. 120 ЗК України (чинної станом на час придбання нежитлових приміщень у 2012 році) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.
При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. 
Станом на час набуття права власності на нежитлові приміщення ОСОБА_1 у 2012 році, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2013 році була чинною редакція ст. 120 ЗК України, відповідно до якої, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. 
Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Таким чином, оскільки попередні фактичні землекористувачі у встановленому законом порядку не оформили право користування земельною ділянкою, то при відчуженні нежитлових приміщень, нові власники цих приміщень не набули права користування земельною ділянкою в порядку переходу права власності на будівлі відповідно до положень ст. 120 ЗК України чи ст. 377 ЦК України. 
Згідно зі ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.
Частиною першою статті 10  статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначено статтею 123 ЗК України.
Відповідно до частин 1-4 цієї статті надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Надання у користування земельної ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).
Вказаними вище нормами встановлено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад вирішувати питання у галузі земельних відносин, зокрема, приймати рішення щодо безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.
Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Коломийської міської ради із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . 
Так, ОСОБА_1 просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 4086 кв.м., ОСОБА_3 – 4388 кв.м., ОСОБА_2 – 1479 кв.м. 
Згідно з ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Коломийською міською радою у відповідності до вищезазначених вимог закону було розглянуто подані заяви та прийнято рішення щодо задоволення заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , натомість рішення щодо заяви ОСОБА_1 не прийнято.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на те, що рішення Коломийської міської ради від 18.09.2014 року про надання дозволу третім особам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 , є незаконними, як такі що не набрали необхідної кількості голосів депутатів.
Колегія суддів вважає, що позивачем не представлено належних доказів того, що частина депутатів міської ради не голосувала за вказані рішення і таким чином рішення прийнято не більшістю депутатів від загального складу ради.
Доводи апелянта про те, що на сесії не голосували велика кількість депутатів, які власноручно підписались про даний факт не можуть слугувати належним доказом порушення при голосуванні за вказані рішення, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що депутати міської ради зверталися у встановленому законом порядку щодо виявленого порушення при прийнятті оскаржуваних рішень ради.
Таким чином, оскаржувані позивачем рішення міської ради прийняті в межах її компетенції з дотриманням процедури їх прийняття. 
Що стосується посилання апелянта на те, судом не взято у до уваги рішення Коломийського міськрайонного суду від 20.12.2007 року у справі за її позовом до фірми «Західтранссервіс», треті особи Коломийська міська рада, Коломийський міський відділ земельних ресурсів про визначення порядку користування земельною ділянкою слід зазначити наступне.
Із змісту вказаного рішення вбачається, що судом визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 572 кв.м. та фірмі «Західтарнссервіс» 9428,9 кв.м. відповідно до висновків судових земельно-технічних експертиз. Відповідно до вказаного рішення.
Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Коломийської міської ради із заявою про надання їй зазначеної земельної ділянки і в результаті ОСОБА_1 набула право власності на вказану земельну ділянку площею 572 кв.м., що державним актом на право власності на земельну ділянку від 10.07.2009 року.
Натомість фірма «Західтарнссервіс» у встановленому законом порядку не оформила право власності чи право користування земельною ділянкою на якій розташовані належні їй нежитлові приміщення.
Крім того, станом на час ухвалення рішення, ОСОБА_1 та фірма «Західтарнссервіс» були співвласниками майнового комплексу за адресою АДРЕСА_1 , при цьому ОСОБА_1 являлась власником частини адмінкорпусу 73,7 кв.м., інша його частина належала фірмі «Західтранссервіс», тобто вказане приміщення перебувало у власності двох співвласників.
У справі, що переглядається, сторони ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 являються співвласниками окремих нежитлових приміщень, які використовуються ними окремо.
Необґрунтованими є також доводи апелянта про те, що в результаті надання в оренду відповідачам спірних земельних ділянок, має місце накладка земельних ділянок та відсутня її згода на погодження меж землекористування з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 572 кв.м., однак вказана земельна ділянка не межує із земельними ділянками наданими в оренду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому при виготовленні технічної документації на вказані земельні ділянки погодження меж із позивачем не здійснювалося, межівниками вказаних земельних ділянок зазначено Коломийську міську раду як власника земельної ділянки та відповідно з нею погоджено межі землекористування.
Оскільки заява ОСОБА_1 про надання їй в оренду земельної ділянки площею 4086 кв.м. Коломийською міською радою не була задоволена, то доводи апелянта про те, що має місце накладка земельних ділянок є необґрунтованими. 
Щодо доводів апелянта про те, що Коломийська міська рада при винесенні рішень 17.08.2017 року неправомірно керувалася проектами землеустрою, які були виготовлені в 2014 році, не заслуговують на увагу оскільки законодавством України не передбачено, що розроблена та погоджена документація на земельну ділянку повинна бути поновлена.
Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що при наданні ОСОБА_3 в оренду земельних ділянок не враховано те, що вона з 2014 року відчужила за договором на користь третіх осіб частину своєї власності, оскільки ОСОБА_3 отримала земельну ділянку площею 4388,0 км.м. в оренду не на підставі своєї частки в праві власності будівлі по АДРЕСА_1 , як і ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1479 кв.м., а в інший не заборонений спосіб шляхом подання заяви до Коломийської міської ради, в якій було зазначено бажаний розмір площі земельної ділянки.
Докази та обставини, на які посилається заявниця в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апелянта про те, що оскаржуваними рішеннями міської ради та договорами оренди порушеної її право як власника нежитлового приміщення на земельну ділянку пропорційно до її частки в майновому комплексі не знайшли свого підтвердження.
Позивач вправі у встановленому законом порядку реалізувати своє право на отримання земельної ділянки необхідної для обслуговування належного їй на праві власності нежитлового приміщення ( адмінбудівлі). Будь-яких доказів того, що наданням спірних земельних ділянок відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в оренду порушено право позивача на отримання земельної ділянки необхідної для обслуговування зазначеного приміщення позивачем суду не подано і з цих підстав позивач не заявляла позовних вимог.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
З огляду на викладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Городенківського районного суду від 28 лютого 2020 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 липня 2020 року.

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                Г.П. Мелінишин
                                                                       О.О. Томин