ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 808/2926/16
касаційне провадження № К/9901/39318/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14.12.2016 (суддя Лазаренко М.С.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 (головуючий суддя - Лукманова О.М.; судді: Божко Л.А., Круговий О.О.) у справі № 808/2926/16 за адміністративним позовом Бердянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів за податковим боргом,

В С Т А Н О В И В:

Бердянська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області звернулась до суду з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів за податковим боргом у розмірі 130571,63 грн. 
Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 14.12.2016 адміністративний позов задовольнив повністю. 
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.05.2017 залишив постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14.12.2016 без змін. 
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив їх у касаційному порядку. 
В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14.12.2016, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 та відмовити в задоволенні позову. 
В обґрунтування своїх вимог Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 19, 129 Конституції України, пункту 19-1.1          статті 19-1, пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), частини першої статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).
Зокрема, наголошує на ненаданні позивачем доказів вжиття передбачених чинним на час виникнення спірних правовідносин податковим законодавством заходів для погашення податкового боргу, а також недотриманні ним шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що за відповідачем обліковується заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 130571,63 грн., яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 № 0323081717, прийнятого за наслідками проведення контролюючим органом позапланової невиїзної документальної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 06.08.2013 по 30.06.2014, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 06.08.2013 по 31.12.2013, оформленої актом від 25.07.2014    № 229/08-17-17/3177510657.
Вказаний акт індивідуальної дії не скасовано в адміністративному або судовому порядку.
Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судові рішення, внесені до якого, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262-IV, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2015 у справі № 808/891/15, залишеною без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 та Вищого адміністративного суду України від 25.07.2016, у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування, зокрема податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 № 0323081717, відмовлено.
При цьому в добровільному порядку суму податкового боргу в розмірі 130571,63 грн. відповідачем не сплачено.
За правилами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. 
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з метою стягнення податкового боргу контролюючим органом направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 28.08.2015 № 215-25 на суму 131513,76 грн., яка отримана Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
За правилами пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. 
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Системний аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. 
При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.
В такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.
Отже, враховуючи вжиття органом доходів і зборів заходів щодо стягнення з відповідача податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову та стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 спірної суми податкової заборгованості. 
Щодо доводів відповідача про пропуск податковим органом строку звернення до суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій), то слід зазначити, що зазначеною нормою передбачено, що цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
В свою чергу, за правилами пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.
Не заслуговує на увагу й послання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на недотримання судами алгоритму, передбаченого статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій), оскільки Бердянська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області звернулась до суду в порядку позовного провадження з дотриманням загальних строків звернення до суду з вимогою про стягнення боргу, а не з поданням в порядку статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій), який є альтернативним загальному порядку розгляду справ. Орган доходів і зборів при цьому, звертаючись до адміністративного суду, мав право самостійно визначити порядок звернення: в загальному порядку або відповідно до статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги відповідача без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 
Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14.12.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 у справі              № 808/2926/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                         Т.М. Шипуліна

                                                                                                                Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                 В.В. Хохуляк