Справа № 161/7679/20 	Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/931/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
28 вересня 2020 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвічук Л. В., Федонюк С. Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2020 року, 

                                      В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеними позовом. 
Покликалось на ті обставини, що 18 липня 2017 року між банком та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі, зазначеному у тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/360 календарних днів на рік. Згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, відповідач посвідчив своїм підписом у анкеті-заяві. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався погашати кредит, нараховані відсотки за користування кредитом, заборгованість по перевитраті платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.
Крім того позивач вказував, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 28 квітня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 20243,47 грн, яка складається: із простроченого тіла кредиту - 12503,30 грн.; прострочених відсотків - 2723,20 грн; відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 3576,80 грн; штрафу (фіксована частина) 500 грн; штрафу (відсоткова складова) 940,16 грн., яку банк просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, відсутність належної оцінки доказів по справі, порушення норм матеріального і процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про укладення між сторонами спору кредитного договору. Оскільки анкета - заява надана банком, на думку суду першої інстанції не містить даних про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді тіло кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, передбачили відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тобто істотні умови кредитного договору.
Проте із таким висновком суду погодитись не можна.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Встановлено, що 18 липня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання анкети-заяви позичальника, за яким останнім отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту - 10000 грн на платіжну картку, яку йому було видано банком.
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно розрахунку наданого банком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28 квітня 2020 року, становить 20243,47 грн, і складається: із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 12503,30 грн.; заборгованості за простроченими відсотками - 2723,20 грн; заборгованості по відсотках, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 3576,80 грн та штрафів, з яких (фіксована частина) 500,00 грн (відсоткова складова) 940,16 грн.
Крім того встановлено, що у підписаній відповідачами анкеті-заяві позичальника від 18 липня 2017 року процентна ставка не зазначена.
У цій же анкеті-заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, тобто грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 липня 2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами і відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК, щодо сплати штрафів, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.
Також, варто зазначити, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування,
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК у розмірі 86,4 %, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» нарахованих банком: прострочених відсотків; відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК, саме у розмірі 86,4 %; штрафів (фіксована частина, відсоткова складова).
Отже, враховуючи наведене, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про відмову позивачу у стягненні з відповідача зазначених грошових сум за кредитним договором.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком цього ж суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 12503 грн 30 коп.
Оскільки, наявні в матеріалах справи письмові докази: анкета-заява, підписана сторонами спору, довідка про видані кредитні картки відповідачу, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», довідка щодо руху коштів по картковому рахунку свідчать про те, що збоку відповідача ОСОБА_1 по відношенню до позивача АТ КБ «ПриватБанк» існують непогашені кредитні зобов`язання, щодо фактично отриманих ним як позичальником грошових коштів у розмірі 12503 грн 30 коп., які підлягають стягненню на вимогу позикодавця-банку.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в повному ромірі, з таких підстав.
Звертаючись з позовом банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 3576,80 грн, обґрунтовуючи вказану вимогу тим, що в редакції Умов та правил, що почали діяти з 01.03.2019 року, згідно з п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181 - го дня з моменту порушення зобов`язань, клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна»; 84 % - для картки «Універсальна голд».
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як передбачено ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів.
Наслідком невиконання боржником грошового зобов`язання за кредитним договором є сплата ним кредитору неустойки та процентів від простроченої суми.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, що стосується вимог банку щодо стягнення з відповідача 3753 грн. 33 коп. - заборгованості за відсотками нарахованими за простроченим кредит, згідно ст. 625 ЦК України то апеляційний суд виходить з наступного.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру зазначених відсотків і порядку їх нарахування, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», які розміщені на його сайті.
Разом з тим, як зазначалося вище, ця інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування, оскільки не містить відомостей про те, що між позивачем - банком і відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.
З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, відсутні підстави для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів ніж передбачений в ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення з відповідача лише трьох процентів річних від простроченої суми.
З розрахунку заборгованості, наданого банком видно, що відсотки за ст. 625 ЦК України нараховувалися позивачем на прострочене тіло кредиту в сумі 12503 грн 30 коп. за період з 01 листопада 2019 року по 24 квітня 2020 року, тобто за 180 дні прострочки.
Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: % = сума боргу * процентну ставку / 100 % / 365 * кількість днів.
Таким чином 3% річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 01 листопада 2019 року по 28 квітня 2020 року, за 180 дні становлять суму 184,65грн. (12503,30 *3/100%/365*180), й саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
За наведених обставин та з урахуванням вимог п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у стягненні з відповідача кредитної заборгованості за простроченим тілом кредиту та стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, як таке, що ухвалене без повного з`ясування обставин справи, та допущенням невідповідності викладених у рішенні суду висновків обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням у зазначеній частині нового рішення про задоволення вимоги банку та стягнення 12687 грн 95 коп. (12503,30 + 184,65) заборгованості за кредитним договором.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У ході розгляду даної справи АТ КБ «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 2102 грн. та 3153 грн. за подання апеляційної скарги. Під час апеляційного перегляду позовні вимоги були задоволені частково на суму 12687,95 грн (12503,30 + 184,65), що становить 62,68 % від суми заявлених вимог.
Таким чином, згідно з вимогами викладеними у ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 3293,83 грн судового збору.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України суд

                                           У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерномого товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 12687 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 95 коп. - заборгованості за кредитним договором та 3293 (три тисячі двісті дев`яносто три) грн 83 коп. судових витрат по сплаті судового збору.
У решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді