ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2018/20  Номер провадження 22-ц/814/1312/20	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Абрамова П.С., Кривчун Т.О.
за участю секретаря Ткаченко Т.І.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року, ухвалене суддею Тімошенко Н.В., по справі  за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Благодійна організація «Світло надії», про видачу обмежувального припису. 

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а:

06.03.2020 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду із заявою про видачу обмежувального припису.
В обґрунтування заяви зазначила, що вона з 13.02.2020 року разом з двома своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває в Притулку для жінок Благодійної організації «Світло надії» за адресою: м. Полтава, вул. Монастирська, 32а, як жінка, яка разом з дітьми постраждала від домашнього насильства з боку чоловіка ОСОБА_1 , з яким вона з 09.07.2019 року перебуває в зареєстрованому шлюбі.
Вказує, що ОСОБА_1 під час спільного проживання постійно застосовував до заявника психологічне та економічне насильство, висловлювався нецензурною лайкою, ображав, внаслідок чого його сестра, ОСОБА_5 , викликала поліцію. Крім того, кривдник постійно бив та ображав її сина ОСОБА_3 . 
Постійні образи та погрози з боку ОСОБА_1 , стали підставою розриву їх відносин, втім він все рівно не залишає її у спокої: весь час її переслідує, погрожує їй та всім її рідним.
Таким чином, заявник вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. З метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 необхідно застосувати обмежувальний припис.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк шість місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:
1) заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче ніж 10 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; 
2) заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
3) заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення суду про видачу обмежувального припису допущено до негайного виконання.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднестено на рахунок держави.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, прохає його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що не був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, а викладені в заяві ОСОБА_2 обставини не відповідають дійсності. Вказує, що жодного разу не проявляв агресії до своєї родини, забезпечував її матеріально, намагався зробити життя більш комфортним. 
Свідчення сестри ОСОБА_5 щодо виклику поліції та фіксування факту домашнього насильства також не відповідає дійсності. Йому нічого не відомо про заяву щодо кримінального правопорушення. До поліції його не викликали і не допитували. 
Вказує, що заявницею не надано доказів на підтвердження викладених у заяві вимог. Звернення до органів поліції з приводу вчинення домашнього насильства не надані. Існуючі докази не вказують на вчинення ним домашнього насильства. Кримінального провадження не існує, підозру не оголошено. Суд першої інстанції не провів дослідження наявності чи відсутності ризиків, фактів домашнього насильства. 

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Благодійна організація «Світло надії» представника з належно оформленою довіреністю в судове засідання не направила. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, неявка осіб, належних чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявниці  ОСОБА_2 , заінтересованої особи  ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 09.07.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у Подільському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 49 (а.с. 5).
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом із заявницею ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні (а.с. 6).
Крім цього, ОСОБА_2 має неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею (а.с. 7).
За повідомленням директора Притулку для жінок Благодійної організації «Світло надії» від 17.02.2020 р. № 41, з 13.02.2020 року ОСОБА_2 разом із двома своїми малолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в Притулку за адресою: АДРЕСА_2 , як жінка, яка разом з дітьми постраждала від домашнього насильства з боку чоловіка (а.с. 8).

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції встановив, що під час спільного проживання ОСОБА_1 постійно застосовував до заявниці психологічне та економічне насильство, висловлювався нецензурною лайкою, ображав, внаслідок чого ОСОБА_5 яка доводиться ОСОБА_1 сестрою, викликала поліцію, про що складено протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.02.2020 року (а.с. 16-17). 

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Вказаний  Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1  ст. 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з п. 3 ч. 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини 1 статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно приписів ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.                                       
За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.                                                        
Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.      

Так, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено, що між   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають конфліктні ситуації. 
Разом з тим, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що  ОСОБА_1 вчиняє фізичне насильство відносно заявниці чи дітей у розумінні  Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Обставини, надані 13.02.2020 р. органам поліції ОСОБА_2 у письмовому поясненні щодо прийняття мір до її чоловіка ОСОБА_1 , який систематично вчиняє домашнє насильство, не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки рішення правоохоронних органів щодо цих обставин апеляційному суду не надано. 
Як пояснили у суді апеляційної інстанції заявниця ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_1 , до правоохоронних органів з приводу події, що мала місце 13.02.2020 р. їх не викликали. 
Покази свідка ОСОБА_5 , яка доводиться ОСОБА_1 рідною сестрою та була допитана у суді першої інстанції, не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а вказують на наявність частих конфліктів між подружжям на побутовому ґрунті та з приводу виховання дітей. Крім цього, згідно пояснень свідка, в неї також наявний конфлікт з братом з приводу успадкованої квартири. 
До правоохоронних органів з приводу зняття побоїв, завданих дитині ОСОБА_3 . ОСОБА_2 не зверталася.
Крім цього, звернення заявниці до органів поліції не підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Подружжя на даний час проживає разом, тому виконання обмежувального припису, встановленого оскаржуваним рішенням, фактично є неможливим. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав оцінку всім обставинам справи, не врахував настання певних факторів та ризиків, ухваливши рішення про видачу обмежувального припису.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 14.01.2020 р. при розгляді справи справи № 754/6995/19, від 09.07.2020 р. у справі №752/25278/18.
За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви. 

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3,4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року скасувати. Ухвалити нове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді П.С.Абрамов

Т.О.Кривчун