Ухвала
Іменем України
 
28 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 337/758/16-ц
провадження № 61-13369ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби                 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро) Гаркуши Тетяни Олександрівни, стягувач - ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро) Гаркуши Т. О., стягувач - ОСОБА_2 .
Свою скаргу обґрунтовував тим, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного ВДВС знаходиться виконавче провадження № 60720010 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Хортицьким районним судом міста Запоріжжя                         13 листопада 2019 року у справі № 337/758/16 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 половини вартості автомобіля Nissan X Trail, НОМЕР_1 ,                                  в сумі 85 729 грн.
Вказане виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Гаркушою Т. О. від 10 грудня 2019 року.
12 лютого 2020 року ним було отримано постанову від 10 грудня 2019 року, 13 лютого 2020 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.
Заява про відкриття виконавчого провадження була подана не стягувачем, а іншою особою представником ОСОБА_2 - адвокатом Рогозіним О. В. Представником не було надано доказів наявності відповідних повноважень на представлення інтересів ОСОБА_2 в органах державної виконавчої служби (виконавчому провадженні) та подання виконавчого документа до стягнення, а саме договору про надання правової допомоги, витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження, засвідченого підписами сторін договору та довіреності.
Вважав, що з урахуванням вказаних порушень при поданні до виконавчої служби виконавчого документу державний виконавець Гаркуша Т. О. повинна була повернути виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.
Постановою державного виконавця від 16 грудня 2019 року було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та його інші доходи.
Продовження примусового стягнення з нього грошових коштів у виконавчому провадженні, відкриття якого було здійснено всупереч вимог закону, суперечить положенням ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження» та іншим нормативно-правовим актів, порушує його права та законні інтереси.
На підставі зазначеного просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро) Гаркуши Т. О. від 10 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60720010 і зобов`язати усунути порушення вимог закону при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, за результатами розгляду скарги розподілити витрати, пов`язані з розглядом скарги, відповідно до статті 452 ЦПК України.
Ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником пропущено строк звернення до суду зі скаргою, державний виконавець діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, права і свободи заявника не були порушені.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2020 року у цій справі змінено, виключено з мотивувальної частини посилання на пропуск ОСОБА_1 строку для подання скарги на рішення та дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро) Гаркуши Т. О., стягувач - ОСОБА_2 .
В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що враховуючи надання в подальшому копії договору про надання правової допомоги між ОСОБА_2 та Рогозіним О. В. , вказаний договір на час відкриття виконавчого провадження не був скасований чи визнаний недійсним, повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання лише через ненадання витягу з договору лише через ненадання витягу з договору лише заради правового пуризму не є доцільним. Крім цього, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду із скаргою, оскільки звернувся до суду із скаргою в межах десятиденного строку з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.
01 вересня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду               від 28 липня 2020 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити скаргу.
У прохальній частині касаційної скарги заявник просить поновити строк на касаційне оскарження посилаючись на те, що повний текст постанови отримано 06 серпня       2020 року на підтвердження чого надано суду копію конверту із штрихкодовим ідентифікатором за номером 6900508295963.
Відповідно до частин першої, другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження ухвалених у цій справі судових рішень та додані матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення заяви, оскільки наведені обставини свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення.
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Статтею 447 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 12 липня 2016 року у справі № 337/758/16-ц, яке набрало законної сили 28 листопада 2018 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину вартості автомобіля NissanX Trail, р. н. НОМЕР_1 ,                      в сумі 85 729 грн. 
13 листопада 2019 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя видано виконавчий лист.
26 листопада 2019 року стягувач ОСОБА_2 , в особі представника Рогозіна О. В. , звернулась до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження.
До заяви було долучено оригінал виконавчого листа, копії рішень першої та останньої інстанцій, повноваження адвоката (ордер, свідоцтво).
Відповідно до ордеру серії ЗП № 044233 на надання правової допомоги                             від 06 листопада 2019 року ОСОБА_2 , на підставі договору про надання правової допомоги від 04 листопада 2019 року уповноважила адвоката Рогозіна О. В. представляти її інтереси у Хортицькому районному суді міста Запоріжжя, ДВС Хортицького району, органах ДВС, поліції.
10 грудня 2019 року державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гаркушою Т. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60720010.
За змістом статті 451 ЦПК України за результатом розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно з статтею першою Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.
Положеннями статей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
За приписами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція), заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.
У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).
До заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.
На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.
Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа (пункт 4 Розділу ІІІ Інструкції).
У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (пункт 5 Розділу ІІІ Інструкції).
Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
У касаційній скарзі заявник не погоджується з встановленими обставинами судами попередніх інстанцій, зокрема з тим, що при зверненні до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, представником Рогозіним О. В. не було надано доказів на підтвердження його повноважень на звернення із вказаною заявою в інтересах ОСОБА_2 .
Згідно з свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001419 Рогозін О. В. має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 02 жовтня 2017 року № 18.
За приписами частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто. Повноваження адвоката як представника посвідчуються ордером, дорученням органу чи установи, що уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження. Витяг засвідчується підписами сторін договору.
За приписами частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документи, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що при зверненні до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, представником Рогозіним О. В. в якості підтвердження своїх повноважень було надано оригінал ордеру на надання правової допомоги серія ЗП №044233 від 06 листопада 2019 року на підставі договору від 04 листопада 2019 року, у тому числі у Хортицькому районному суді міста Запоріжжя, органах ДВС, та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001419.
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає ордер як самостійний документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, не вимагаючи одночасного надання витягу з договору.
Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня                2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності.
Як вбачається з вказаних рішень Європейського суду з прав людини під правовим пуризмом слід розуміти надмірно формальне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.
При цьому необхідно враховувати, з якою метою особа звертається до суду, та чи дійсно порушено право особи з огляду на положення статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, де зазначено, що особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Колегія суддів погоджується із висновком суду попередніх інстанції про те, що надання в подальшому копії договору про надання правової допомоги між               ОСОБА_2 та Рогозіним О. В. , вказаний договір на час відкриття виконавчого провадження не був скасований чи визнаний недійсним, повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання лише через ненадання витягу з договору лише заради правового пуризму не є доцільним.
Крім цього, апеляційний суд дійшов правильного висновку стосовно того, що оскільки відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, ОСОБА_1 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження особисто 12 лютого 2020 року, про що свідчить його підпис, звернувся до суду із скаргою 20 лютого 2020 року, тобто в межах десятиденного строку з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2019 року (ВП №60720010), а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду із скаргою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Крім цього, заявник у прохальній частині касаційної скарги просить поновити строк та долучити до матеріалів справи адвокатський запит від 10 серпня 2020 року та відповідь ДПС України № 5/498 від 18 серпня 2020 року із доказами поштового пересилання.
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) «Касаційне провадження».
Європейський суд з прав людини вказує, що термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (§ 23, 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вирішення питання про приєднання доказів до матеріалів справи правилами вищезазначеної Глави ЦПК України не передбачено та до компетенції Верховного Суду не відноситься. Суд касаційної інстанції не може досліджувати нових доказів, які стосуються суті спору. 
Тому в задоволенні клопотання ОСОБА_1 необхідно відмовити.
Враховуючи зазначене, не підлягає окремому розгляду питання про поновлення строку на приєднання письмового доказу.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду зазначене в касаційній скарзі клопотання про зупинення дії ухвали Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 28 липня 2020 рокудо закінчення касаційного провадження.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити   ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 28 липня 2020 року.
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про приєднання доказів до матеріалів справи за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро) Гаркуши Тетяни Олександрівни, стягувач - ОСОБА_2 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду міста Запоріжжя                            від 25 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро) Гаркуши Тетяни Олександрівни, стягувач - ОСОБА_2 відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                          І. В. Литвиненко  
 
                                                                  В. С. Висоцька
 
                                                                                                      І. М. Фаловська