Ухвала
 
05 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 425/4681/13-ц
провадження № 61-10749ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Луганського апеляційного суду від 17 червня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що з 21 серпня 2000 року по 19 грудня 
2011 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі 
з ОСОБА_2 , у якому народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 22 квітня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів задоволено частково. Визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1/6 частині усіх видів його заробітку(доходів) на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2012 року до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. На даний час сума заборгованості ОСОБА_1 за аліментами складає 31 858,85 грн.
Посилаючись на відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина, оскільки з 11 травня 2012 року його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає з ним та знаходиться на його утриманні, ОСОБА_1 просив суд припинити стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 ; відкликати виконавчий лист, виданий на підставі рішення Апеляційного суду Луганської області від 22 квітня 2013 року; звільнити його від сплати заборгованості за аліментам у розмірі 31 858,85 грн; стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частки з усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2012 року.
Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 квітня 2014 року (у складі судді Москаленко В. В.) позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 .
Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 13 391,69 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2  на утримання ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2012 року до повноліття сина.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Луганського апеляційного суду від 17 червня 2020 року 
(у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Гаврилюка В. К., Дронської І. О.) рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 квітня 
2014 року скасовано та ухвалено нову судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
17 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на постанову Луганського апеляційного суду 
від 17 червня 2020 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та 
у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктами 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Спір у справі про стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів відноситься до виключень, передбачених пунктами 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Отже, справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пунктів 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду 
від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко