Справа № 930/229/20
Провадження № 22-ц/801/1312/2020
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року	Справа № 930/229/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Матківської М.В., Стадника І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу № 930/229/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 травня 2020 року, повний текст якого складено того ж дня, ухвалене у складі судді Царапори О.П.
встановив:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10 лютого 2001 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . У 2004 році на користь ОСОБА_1 з відповідача були присуджені аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які ОСОБА_2 сплачував регулярно до досягнення донькою повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В даний час дочка є повнолітньою та навчається на 1 курсі денної форми навчання факультету фінансів та банківської справи Одеського національного економічного університету, що потребує значних матеріальних витрат на навчання та харчування, проїзд, одяг, підручники та інші побутові потреби. Оскільки дитина перебуває на повному утриманні з боку матері, а тому ОСОБА_1 не може у повній мірі самостійно забезпечити їй духовний та фізичний розвиток. Відповідач ОСОБА_2 , є матеріально забезпеченим та отримує стабільний заробіток, оскільки працює начальником Немирівського районного управління головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, інших дітей на утриманні не має. А тому позивачка вважає, що відповідач в змозі надавати своїй повнолітній дочці матеріальну допомогу на період її навчання у вищевказаному навчальному закладі в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку(доходу), визначеному попереднім рішенням суду. З цих підстав просила позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 14 травня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини, дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання на 1 курсі денної форми навчання факультету фінансів та банківської справи Одеського національного економічного університету в розмірі 1/4 частини заробітку від усіх видів доходу відповідача, щомісяця, починаючи з дати подання позову, а саме з 28 січня 2020 року та до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог ОСОБА_1 , які не спростовані відповідачем.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову, яким стягувати з нього на користь позивачки на утримання повнолітньої дочки – ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки з усіх його видів заробітку, починаючи з 28 січня 2020 року і до закінчення навчання, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції без урахування його інтересів, дійшов помилкового висновку про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу). Зокрема суд першої інстанції дав неправильну оцінку доводам відповідача щодо його матеріального становища, стану здоров`я та його сумнівів щодо перебування дочки на повному утриманні позивачки. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).
У шлюбі у сторін народилася дочка  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7), яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття.
ОСОБА_3 навчається на 1 курсі денної форми навчання факультету фінансів та банківської справи Одеського національного економічного університету, що підтверджується довідкою №1282 від 26 грудня 2019 року Одеського національного економічного університету (а.с.6).
Як видно з довідки № 242 від 15 січня 2020 року Центру надання адмінпослуг Могилів-Подільської міської ради ОСОБА_3 зареєстрована разом із матір`ю та перебуває на повному її утриманні (а.с.9).
23 вересня 2006 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 » (а.с.23).
Згідно з медичною довідкою  № 31 від 23 березня 2020 року ОСОБА_2 перебуває на «Д» обліку та лікуванні, встановлений діагноз багатовузловий нетоксичний зоб 1 ступеня правої прищитовидної залози та інші захворювання (а.с.24).
Відповідач не заперечує, що працевлаштований та працює начальником Немирівського районного управління ГУ Держпродпоживслужби у Вінницькій області, але заперечує проти доводів позивачки про те, що його заробітна плата складає 10 000 грн. 
На підтвердження своїх заперечень доказів щодо розміру свого доходу не надав.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу .
Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та докази надані на їх підтвердження, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 досягла повноліття, навчається на 1 курсі денної форми навчання факультету фінансів та банківської справи Одеського національного економічного університету, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач ОСОБА_2 працевлаштований, отримує стабільний дохід, інших осіб, зокрема дітей, на своєму утриманні не має, а тому зобов`язаний надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.
Визначаючи розмір частки заробітку (доходу) відповідача на утримання повнолітньої дочки в межах заявлених позовних вимог, суд надав оцінку наявним у справі доказам щодо розміру витрат, пов`язаних з навчанням ОСОБА_3 ( проживання в м. Одесі, міжобласні переїзди до місця навчання з місця проживання, харчування, одяг, товари для навчання), розміру доходів та матеріального становища відповідача, відсутність на його утриманні інших дітей, стан його здоров`я.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надана ОСОБА_2 копія медичної довідки не свідчить про постійний хворобливий стан здоров`я відповідача.
Також є безпідставними доводи відповідача про недоведеність перебування повнолітньої дочки ОСОБА_3 на утриманні позивача, через те, що дочка навчається на денній формі навчання у м. Одесі, оскільки проживання повнолітньої дочки в іншому місті у зв`язку з навчанням не спростовує обставин перебування її на утриманні того з батьків, з ким вона проживає.
Суд першої інстанції визначаючи розмір частки на утримання ОСОБА_3 дійшов обґрунтованого висновку, що з урахуванням рівного обов`язку батьків по утриманню повнолітньої дочки, 1/4 частки доходу відповідача, забезпечить мінімально необхідний рівень забезпечення з боку батька і не порушить його права.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, які входять до предмета доказування у мотивувальній частині рішення суду.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав правильну юридичну оцінку.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). (Рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04 п.58).
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд,
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 травня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

І.М. Стадник