Ухвала
Іменем України 
 
3 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 390/1601/18
провадження № 51- 3155 ск 20 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого: 23 березня 2017 року вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за  ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки,
на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2020 року, 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2020 року  ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на два  роки. На підставі ч.1 ст. 71 КК за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць. 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2020 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін. 
Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим в тому, що він на початку серпня 2018 року, більш точної дати і часу досудовим слідством не встановлено,   перебуваючи на подвір`ї домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав належний ОСОБА_5 пилосос марки «SAMSUNG», вартістю 2 124,15 грн.,  із яким з місця вчинення злочину зник, розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому  матеріальну шкоду на зазначену суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13 липня 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У зазначений строк засуджений ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду,  у якій просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Скаргу розглянути з його участю.
На обґрунтування своїх доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону засуджений ОСОБА_4 посилається на те, що:
- судами першої й апеляційної інстанцій,  в тому числі й органами досудового розслідування, не дотримано положення статей 7, 91, п.1 ч.1 ст.284, 370, ч.1 ст.373 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК); 
- кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю, оскільки він не вчиняв кримінальне правопорушення, не мав умислу на викрадення пилососа, який відсутній як речовий доказ у матеріалах провадження;
-  суд першої інстанції на підставі ч.3 ст.349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів, обставин провадження, які ніким не оспорювалися, однак при цьому не допитав свідків, які могли спростувати його вину, не перевірив версію його невинуватості та погодився з обвинуваченням досудового слідства, у зв`язку з чим він змушений був себе обмовити у вчиненні злочину;
- апеляційний суд не врахував, що в його апеляційній скарзі зазначались доводи про наявність в його діях цивільно-правових відносин, так як пилосос йому був переданий ОСОБА_6 добровільно, а також дані про його стан здоров`я, яке може ускладнитись у зв`язку з перебуванням в місцях позбавлення волі,  у зв`язку з чим він потребує лікування за місцем проживання;
-  апеляційним судом не досліджена долучена до апеляційної скарги розписка ОСОБА_6 і про яку суд не зазначив  в ухвалі, оскільки зміст розписки спростовує штучно створену версію крадіжки та обвинувачення щодо нього.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч.2 ст.433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій  у межах касаційної скарги. 
Згідно з вимогами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вказаних положень КПК суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам касаційної скарги в частині оцінки та дослідженні доказів.
Доводи  ОСОБА_4 у скарзі про те, щокримінальне провадження підлягає закриттю, оскільки він не вчиняв кримінальне правопорушення, не мав умислу на викрадення пилососа, та що суд першої інстанції не допитав свідків, які могли спростувати його вину, не перевірив версію його невинуватості та погодився з обвинуваченням досудового слідства, у зв`язку з чим він змушений був себе обмовити у вчиненні злочину, є необґрунтованими з таких підстав.
Як убачається із наданої копії вироку, суд зазначив, що допитаний  під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК, визнав повністю і показав, що дійсно при зазначених в обвинувальному акті обставинах на початку серпня 2018 року він, з території домоволодіння ОСОБА_5 , яке знаходиться по АДРЕСА_2 , викрав пилосос марки «SAMSUNG», у вчиненому щиро кається.
У вироку суд також вказав про те, що потерпілий ОСОБА_5 в судові засідання не з`являвся, про дату, місце і час їх проведення неодноразово повідомлявся за адресою, зазначеною в обвинувальному акті, від нього до суду надійшла заява, в якій він просив кримінальне провадження щодоОСОБА_4 розглядати без його участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.
Відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.  
Із вироку убачається, що враховуючи зазначені вище обставини, за погодженням всіх учасників процесу, суд визнав недоцільним дослідження доказів тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК, обмежився допитом обвинуваченого, оскільки істинність, добровільність та правдивість його позиції у суду сумнівів не викликали, а також вивченням письмових матеріалів справи, які його характеризують. 
Суд зазначив, що наслідки, передбачені вказаною статтею, обвинуваченому були роз`яснені та зрозумілі. 
Крім того, суд зазначив, що речові докази у провадженні відсутні та цивільний позов не заявлявся. 
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що  ОСОБА_4 , повторно вчинив таємне викрадення чужого майна.
Враховуючи викладене, Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам ОСОБА_4  у скарзі про те, що його вина недоведена і є підстави для закриття кримінального провадження щодо нього.
Крім цього, як убачається з копії ухвали, в поданій апеляційній скарзі засудженим порушувалось питання про зміну вироку щодо нього в частині призначеного покарання, у якій він просив пом`якшити йому покарання та врахувати стан його здоров`я, пом`якшуючі покарання обставини і  відсутність обтяжуючих обставин. 
Переглядаючи вирок, апеляційний суд зазначив, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_4  та кваліфікацію його дій за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких за згодою учасників судового провадження, було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що не вбачає порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, та дійшов висновку, що ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого  ОСОБА_4  кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК, не перевіряються відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК.
З урахуванням вищезазначеного, доводи у касаційній скарзі ОСОБА_4  про не дослідження апеляційним судом розписки ОСОБА_6 і не зазначення про неї в ухвалі, та не врахування доводів про наявність в його діях цивільно-правових відносин, не є переконливими, та в цілому ці доводи не спростовують висновків суду першої й апеляційної інстанцій в частині визнання недоцільним дослідження доказів фактичних обставин кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК.
Відповідно до положень 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Проте, у касаційній скарзі не зазначено переконливих мотивів та відповідної норми КПК щодо порушень, які б вплинули чи могли вплинути на постановлення судами обох інстанцій  обґрунтованих та законних судових рішень. 
З урахуванням вищезазначеного, Суд не знаходить підстав вважати, що постановлені в даному провадженні судові рішення є незаконними з огляду на вказані у скарзі порушення вимог статей  370, 373 КПК.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Прохання засудженого про розгляд касаційної скарги за його участю не може бути розглянуто Верховним Судом, оскільки таке питання вирішується судом касаційної інстанції у разі прийняття рішення про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою та під час підготовки кримінального провадження до касаційного розгляду.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2020 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_7 каровець                                    ОСОБА_2                                  ОСОБА_3