Номер провадження: 33/813/69/20
Номер справи місцевого суду: 521/16471/18 
Головуючий у першій інстанції Кузьменко Н. Л. 
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М., 
при секретарі: Вороновій Є.Р., 
за участю: представника ОСОБА_1 – Галайчук Г.С., Балуєвої В.В. та її представника Кукало О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Галайчук Ганни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №290957, 22.09.2018р., о 18.49 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Subaru Impreza д/з НОМЕР_1 в м. Одеса по вул. Бреуса, 88, на перехресті нерівнозначних доріг, не надала дорогу транспортному засобу Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка проїхала перехрестя по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення, чим порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України (а. с. 1).
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року ОСОБА_1 визнана вина у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності (а. с. 66-68).
Не погодившись із вищевказаною постановою суду, адвокат Галайчук Г.С. в інтересах ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року в частині визнання ОСОБА_1 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та в цій частині прийняти нове рішення, яким встановити, що в діях ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення (а. с. 70-72).
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника Галайчук Г.С., які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, та ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Визнаючи виним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закриваючи провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставини, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.
Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Отже, диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п. 16.11 ПДР України. Тому, розглядаючи дану категорію справ, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. 16.11 ПДР України, який зазначений в протоколі працівником поліції.
Згідно вимог п. 16.11 ПДР України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Апеляційним судом встановлено, що факт порушення ОСОБА_1 п. 16.11 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 124 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:
1)протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №290957 від 22.09.2018р. (а. с. 1); 
2)схемою місця ДТП від 22.09.2018р. (а. с. 2);
3)письмовими пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 3-4);
4)висновком №18-5106/5107 судової транспортно-трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи складеного 19 лютого 2019 року (а. с. 51-59);
5)висновком експерта №760-А від 05.02.2020р.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №290957 від 22.09.2018р., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Subaru Impreza д/з НОМЕР_1 в м. Одеса по вул. Бреуса, 88, на перехресті нерівнозначних доріг, не надала дорогу транспортному засобу Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка проїхала перехрестя по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення, чим порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України.
Протокол про адміністративне правопорушення – це документ, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, однак може бути доказом у справі лише у разі відповідності вимогам ст. 256 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №290957 від 22.09.2018р., складений уповноваженою особою, а його зміст повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, при цьому протокол підписаний особою, яка його склала, потерпілою ОСОБА_2 , та безпосередньо ОСОБА_1 .. Таким чином, апеляційний суд в силу вимог ст. ст. 251-252 КУпАП визнає його належним та допустимим доказом по справі.
Апеляційний суд також визнає належним, допустимим доказом по справі, та таким, що підтверджує вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП висновок №18-5106/5107 судової транспортно-трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи складеного 19 лютого 2019 року, за наступних підстав.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» якщо для вирішення питань, які виникли у справі про злочин проти безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, потрібні спеціальні знання, суд має призначити експертизу.
Транспортно-трасологічна експертиза - це дослідження, в ході якого експерт вивчає сліди на транспортних засобах та місці ДТП і визначає механізм їх виникнення. Незалежна експертиза слідів транспортних засобів визначає можливість виникнення ушкоджень при конкретних обставинах і відповідність даних ушкоджень заявленим обставинам.
Дана експертиза передбачає проведення цілого комплексу заходів, які направлені на отримання повної картини виникнення ДТП, а також дії усіх учасників.
Відповідно до вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998р., серед основних завдань автотехнічної експертизи є установлення відповідності дії водія транспортного засобу у даній дорожній ситуації технічним вимогам Правил дорожнього руху, наявності у водія можливості запобігти пригоді з моменту виникнення небезпеки, відповідності з технічної точки зору дій водія вимогам Правил дорожнього руху, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями водія та ДТП.
Перед автотехнічною експертизою можуть бути поставлені й інші завдання, вирішення яких пов`язане з дослідженням технічного стану ТЗ, дорожньої обстановки і дій учасників дорожньої події.
З матеріалів справи встановлено, що 09 листопада 2018 року в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 подала клопотання про призначення експертизи.
Постановою Малиновського районного суду від 09 листопада 2018 року по справі призначено авто-технічну експертизу, виконання якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Згідно висновку №18-5106/5107 судової транспортно-трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи від 19.02.2019р., «У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Subaru Impreza ОСОБА_1 регламентувалися вимогами дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та пункту 16.11 Правил дорожнього руху, згідно з якими, перед проїздом перехрестя вона повинна була дати дорогу автомобілю Volkswagen Polo, якій наближався до даного перехрестя по головній дорозі, незалежно від напрямку його подальшого руху.
Виконанням належних, відповідно до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та пункту 16.11 ПДР дій, надавши дорогу автомобілю Volkswagen Polo, якій наближався до перехрестя по головній дорозі (незалежно від напрямку його подальшого руху), водій автомобіля Subaru Impreza мала технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем Volkswagen Polo.
В розглянутих умовах настання події водій автомобіля Volkswagen Polo була пасивним учасником ДТП, отже оцінка дій цього водія і можливості запобігти ДТП, з технічної точки зору, є безпредметною.
В причинному зв`язку з фактом настання ДТП (зіткнення автомобілів Subaru Impreza і Volkswagen Polo), з технічної точки зору, перебувають дії водія автомобіля Subaru Impreza, які не відповідали вимогам дорожнього пункту 16.11 ПДР».
Таким чином, вищезазначеним висновком №18-5106/5107 судової транспортно-трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи від 19.02.2019р., встановлено картину виникнення ДТП, відповідность дій водіїв технічним вимогам Правил дорожнього руху, а також встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями водіїв та ДТП.
А саме, встановлено, що саме дії водія автомобіля Subaru Impreza – ОСОБА_1 перебувають, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з фактом настання ДТП (зіткнення автомобілів Subaru Impreza і Volkswagen Polo).
Отже, за допомогою проведення судової експертизи, судовим експертом, який має спеціальні знання було встановлено не відповідність технічних дій водія ОСОБА_1 у дорожній ситуації технічним вимогам ПДР.
Крім того, 15 жовтня 2019 року в судовому засіданні апеляційного суду, за клопотанням ОСОБА_1 , був допитаний судовий експерт ОСОБА_4 , яким було складено висновк №18-5106/5107 судової транспортно-трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи від 19.02.2019р., який в повному обсязі підтвердив суду складений ним висновок, та обґрунтував.
16 липня 2019 року адвокат Галайчук Г.С. в інтересах ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду подала клопотання про призначення повторної судової експертизи. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року по справі призначено повторну судову експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно висновку експерта №760-А від 05.02.2020р., встановлено, що «1. Відповідно до комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про задоволення клопотання експерта, у даній дорожній обстановці водій автомобіля Subaru номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинна була діяти відповідно до вимог п. 16.11 ПДР. 2. Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про задоволення клопотання експерта, у даній дорожній ситуації водій автомобіля Subaru номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 мала технічну модливість запобігти настання цієї пригоди, дотримуючись вимог п. 16.11 ПДР. 3,4. Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про задоволення клопотання експерта, у даній дорожній ситуації водій автомобіля Volkswagen, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 своїми односторонніми діями не могла впливати на розвиток ситуації та відповідно не мала технічної можливості запобігти настанню події цієї пригоди. 5. Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про задоволення клопотання експерта, у даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_1 убачається невідповідність вимогам п. 16.11 ПДР, яка знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди.
Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про задоволення клопотання експерта, у даній дорожній ситуації у діях водія ОСОБА_2 невідповідність вимогам ПДР не вбачається, і її дії, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди».
Таким чином, судовою експертизою повторно встановлено, що саме дії водія автомобіля Subaru Impreza – ОСОБА_1 перебувають, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з фактом настання ДТП (зіткнення автомобілів Subaru Impreza і Volkswagen Polo).
Відповідно до ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.
Незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються: визначеним законом порядком призначення судового експерта; забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи; існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду; кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків; можливістю призначення повторної судової експертизи.
Крім того, ст. ст. 384-385 Кримінального кодексу України, передбачена кримінальна відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку експерта складеного для надання суду, та за відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків у суді.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає ставити під сумнів висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №18-5106/5107 судової транспортно-трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи від 19.02.2019р. та висновок Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №760-А від 05.02.2020р., та визнає їх належними, допустимими та достовірними доказами.
При цьому апеляційний суд не може визнати належним доказом у справі висновок експерта за результатами проведеного автотехнічного дослідження №7742/11/10 від 11.10.2018р. ТОВ «Експертно – Асистуюча Компанія «Фаворит» та не приймає його до уваги, оскільки він був зроблений за власною ініціативою ОСОБА_1 та в розпорядження експерта не було надано матеріалів судової справи про адміністративне правопорушення, які є у розпорядженні суду і які містять вичерпні дані щодо обставин зазначеної ДТП. Для дослідження експерту надавались лише фотознімки з місця пригоди, фотокопії схеми ДТП та пояснення водія ОСОБА_1 (а. с. 11-18).
Крім того, судовий експерт ТОВ «Експертно – Асистуюча Компанія «Фаворит» не попереджався судом про кримінальну відповідальність ст. ст. 384-385 Кримінального кодексу України.
Пункт 2.3 б ПДР України зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за порушення нею вимог п. 16.11 ПДР України та те що саме її дії перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
Своєчасний і правильний розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених, в тому числі ст. 124 КУпАП, має важливе значення для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно пункту 7 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення за цим Кодексом чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Отже, із аналізу вищевказаних норм закону випливає, що закриття провадження у справі, у зв`язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, може мати місце лише тоді, коли у справі з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Законодавство про адміністративні правопорушення не містить прямої заборони визнавати особу винною у вчиненні адміністративного правопорушення навіть при наявності підстав для закриття провадження на підставі закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, у разі, якщо вказане рішення впливає на інтереси інших осіб.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Галайчук Ганни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький