22-ц/804/2525/20 
                                                                                220/1721/19 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року                                                                                                 місто Маріуполь

   справа № 220/1721/19
   провадження № 22-ц/804/2525/20   
      
Донецький апеляційний суд у складі: 

                           головуючого                                         Пономарьової О.М.,
                           суддів                                                    Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
                           секретар судового засідання               Сікора М.М.,

сторони:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач - ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області у складі судді Яненко Г.М. від 05 червня 2020 року,

в с т а н о в и в :

26 червня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 липня 2010 року у розмірі 126 800 грн 27 коп. та судові витрати у розмірі 1 921 грн.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов укладеного договору № б/н 06 липня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_1 підписала заяву про відкриття на її ім`я кредитної картки на зазначених умовах. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменьшити) кредитний ліміт.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 31 травня 2019 року становить 284 676 грн 35 коп. та складається з заборгованості за кредитом 4 998,45 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 273 978,46 грн, заборгованості за пенею та комісією - 5 699,44 грн.
Позивач просив стягнути на користь банку заборгованість у сумі 126 800 грн 27 коп., що складається з 4 998 грн 45 коп. - заборгованість за кредитом та 121 801 грн 82 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом з 06 липня 2010 року по 29 червня 2018 року та понесені судові витрати.
Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 05 червня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ КБ «ПриватБанк» 4 998 грн 45 коп. по тілу кредита та 75 грн 72 коп. витрат по сплаті судового збору. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою заявлено про застосування позовної давності.
Виходячи з того, що останньою виплатою відповідачки процентів за користування кредитом є погашення, датоване 16 червням 2014 року, а позов пред`явлено у липня 2019 року, суд дійшов висновку, спираючись на правовий висновок Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, що позивачем пропущено строк позовної давності, а відтак, слід відмовити у стягненні на користь позивача відсотків за користування кредитом.
03 липня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку в цій частині в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що між банком та відповідачем укладено договір приєднання, про що свідчить надана до матеріалів справи копія анкети-заяви з його особистим підписом. Підписанням угоди позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що разом становить самостійний кредитний договір. 
Відповідач був належним чином проінформований про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафу, оскільки з заяви відповідача вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, яка необхідна для отримання кредитної картки.
29 липня 2020 року на електронну адресу апеляційного суду надійшли пояснення АТ КБ «ПриватБанк», в яких зазначено, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 отримала 15 січня 2013 року картку № НОМЕР_1 строком дії до червня 2016 року. Початок перебігу строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати, що обмежує дію останньої картки, виданої клієнтові, а саме з 01 липня 2016 року та складає 3 роки. Позивач звернувся до суду першої інстанції 26 червня 2019 року, тобто в межах строку, що вбачається з наданої копії реєстру направлення позовів до Великоновосілківського районного суду Донецької області 26 червня 2019 року та підтвердження поштового відправлення на адресу суду від 26 червня 2019 року.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористалася.
Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції інстанцій оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.
Судове рішенняв оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до якої воно має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Апеляційним судом встановлено, що згідно з укладеним договором б/н від 06 липня 2010  року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 31 травня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 284 676 грн 35 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 4 998,45 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 273 978,46 грн, заборгованості за пенею та комісією - 5699,44 грн.
Позивач просив стягнути на його користь заборгованість у сумі 126 800 грн 27 коп., що складається з 4 998 грн 45 коп. - заборгованості за кредитом та 121 801 грн 82 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом з 06 липня 2010 року по 29 червня 2018 року.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, послався на вимоги статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Крім того, суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Позивачем, згідно розрахунку заборгованості останній платіж було здійснено 16 червня 2014 року (а.с.6).
Звернувшись до суду 04 липня 2019 року позивач пропустив строк позовної давності, який скінчився 01 липня 2019 року.
Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що умови кредитного договору є обов`язковими для учасників договору.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06 липня 2010 року, представленого суду першої інстанції, заборгованість боржника по процентам станом на 31 травня 2019 року становила 273 978 грн. 45 коп.
З матеріалів справи встановлено, що 06 липня 2010 року ОСОБА_1   підписала Заяву, зі змісту якої слідує, що ним отримано кредитну картку. Сума кредитного ліміту становить 5 000 гривень; базова відсоткова ставка 2,5 % тип кредитної карти «Універсальна. 55 днів льготного періода» (а.с.9)
06 липня 2010 року ОСОБА_1 також підписала довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна. 55 днів льготного періода», згідно з якою базова відсоткова ставка в місяць становить 2,5%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості (а.с.9)
Тобто позивачем надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови оплати процентів за користування кредитними коштами, а тому, документи, які наявні в матеріалах даної справи та містить підпис відповідача, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 липня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети.
Обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем не спростовуються, та підтверджуються паспортними даними, які ОСОБА_1 особисто засвідчувала при укладанні договору, випискою по картковому рахунку.
Апеляційний суд вважає, що боржник ОСОБА_1 повинна була діяти добросовісно у договірних відносинах і, користуючись кредитними коштами повинна була оплачувати проценти, узгоджені з АТ КБ «ПриватБанк», оскільки зі справи вбачається, що при пред`явленні позову банк подав суду розрахунок заборгованості, анкету-заяву, з яких вбачається, що ОСОБА_1 у липні 2010 року отримала за її заявою кредитну картку за № НОМЕР_2 , зі строком дії до 02/13. В подальшому карта перевипущена та 15 січня 2013 року їй надана картка за № НОМЕР_3 , зі строком дії до 06/16, тобто до 30 червня 2016 року, регулярно користувалася карткою, знімала кошти через термінали самообслуговування, здійснювала інші операції, у тому числі, погашала кредит.
Зі змісту довідки про умови кредитування 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, базова процентна ставка в місяць становить 2,5%.
Визначаючи період, за який банк має право ставити вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.
Позивачем зазначено, що відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 02/13. В подальшому карта перевипущена та 15 січня 2013 року їй надана картка за № НОМЕР_3 зі строком дії до 06/16, тобто до 30 червня 2016, вказана обставина відповідачем не спростована.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти.
Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по цивільні справі № 4454/9519/12, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Отже, враховуючи викладене та приписи статті 257 ЦК України, позивач не пропустив строки для пред`явлення вимог щодо стягнення заборгованості за процентами в межах строку позовної давності, звернувшись до суду 26 червня 2019 року.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Оскільки строк дії договору з відповідачем сплинув 1 липня 2016 року, то заявлений в позовній заяві розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 06 липня 2010 року по 29 червня 2018 року 121 801,82 грн є необгрунтованим, оскільки проценти  розраховані і після спливу визначеного договором строку та по підвищеній неузгодженій з відповідачем процентній ставці. 
За таких обставин, апеляційний вважає, що розмір заборгованості за процентами підлягає нарахуванню, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки 30% річних та за період з 26 червня 2016 року по 30 червня 2016 року у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів, тобто за 5 днів і складає 20 грн 74 коп.( 4 998,45 грн ? 0,083%(відсоткова ставка на день)? 5 днів)
Оскільки судом першої інстанції не вірно застосовано строк позовної давності до спірних правовідносин, на користь позивача підлягає стягненню проценти за користування кредитом.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд визнає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладених обставин справи рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом за договором № б/н від 06 липня 2010 року у розмірі у сумі 20 грн 74 коп.
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір за подачу позову в сумі 76,07 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог на 3,96%), із розрахунку: 5 019,19 грн - розмір задоволених вимог (тіло кредиту в сумі 4 998,45 грн. + заборгованість по відсотках за користування кредитом 20,74 грн), 1 921 грн - розмір судового збору, що позивач оплатив при поданні позову на 126 800,27 грн. ).
Судовий збір позивачем за подачу апеляційної скарги сплачений в розмірі 2 881,50 грн (а.с. 125).
З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача належить стягнути у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 114,11 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог на 3,96%), із розрахунку: 5 019,19 грн - розмір задоволених вимог (тіло кредиту в сумі 4 998,45 грн. + заборгованість по відсотках за користування кредитом 20,74 грн), 2 881,50 грн - розмір судового збору, що позивач оплатив при зверненны з апеляційною скаргою).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 05 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Богданівка Красноармійського району Донецькохї області, ІПН НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, адреса листування 49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, код 14360570) відсотки за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 06 липня 2010 року у розмірі 20 (двадцять) гривень 74 копійок. 
Це ж  рішення в частині стягнення судового збору змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Богданівка Красноармійського району Донецькохї області, ІПН НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, адреса листування 49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, код 14360570) у відшкодування витрат по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 76 (сімдесят шість) гривень 07 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Богданівка Красноармійського району Донецькохї області, ІПН НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, адреса листування 49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, код 14360570) у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 114 (сто чотирнадцять) гривень 11 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повне судове рішення складене 07 серпня 2020 року.

Головуючий                                                                                           О.М. Пономарьова

Судді                                                                                                      Є.Є. Мальцева 

                                                                                                                Т.Б. Ткаченко