ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2989/20                                              Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                        Аліменка В.О.
суддів:                                                                              Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області  про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просила:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, визначеної статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати Кагарлицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 , визначити розмір та виплатити заборгованість, яка утворилась внаслідок неправильного обчислення з 01.11.2014, а також проводити щомісячну виплату державної пенсії у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, визначити розмір та виплатити заборгованість, яка утворилась внаслідок неправильного обчислення з 01.11.2014, а також проводити щомісячну виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у відповідності до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з тим, що набрало законної сили рішення суду з фактичного предмету спору і між тими самими сторонами, а аргументи позивача стосуються саме правильності виконання рішення суду у справі №2-а-27/10. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем оскаржуються дії Відповідача, вчинені останнім на виконання рішення Апеляційного суду Київської області у справі №2-а-27/10, що свідчить про те, що вказаний спір між даними сторонами вирішено, а спірні правовідносини відносяться до стадії виконання судового рішення.
Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, судом не було враховано відмінність предмету і підстав позову у межах даної справи та у справі №2-а-27/10.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Київського апеляційного суду у Київській області від 05.04.2011 у справі №2-а-27/10 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області задоволено частково, рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04.02.2010 року змінено частково.
Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі щодо овідмови ОСОБА_1 провестиперерахунок пенсії  неправомірними.
Зобов`язано  Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додатквої пенсії з 21 жовтня 2008 року
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 6, 17, 238, 372, 382, 383 КАС України, ст. ст. 1, 11 Закону України "Про виконавче провадження", а також ряду правових позицій Великої Палати Верховного Суду і Верховного Суду, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у даній справі з огляду на те, що аргументи Позивача стосуються саме правильності виконання рішення суду у справі №2-а-27/10, у той час як сам спір між даними сторонами вирішений.
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.
Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
У постанові від 22.08.2019 року у справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми КАС України (зміст яких фактично не змінився після 15.12.2017 року), мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до ГУ ПФ в Київській області області із заявою про перерахунок пенсії.
Листом № 84/С-05 від 14.01.2020 Головне упраіління Пенсійного фонду у Київуській області повідомило позивача, що з 01 листопада 2011 року виплата йому пенсії проводиться у розмірі, визначеному  постановою Кабінету Міністрів України     «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету»     від 06 липня 2011 року №745  та  постановою Кабінету Міністрів України     «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»     від 23 листопада 2011 року №1210.
Викладене, у свою чергу, свідчить, що за своєю суттю даний спір виник у зв`язку з неналежним, на переконання позивача, виконанням ГУ ПФ в Київській області рішення суду у справі №2-а-27/10.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що обраний Позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог Позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.
Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 року у справі № 816/2016/17.
Як вже було неодноразово підкреслено вище, зі змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 04.02.2010 у справі № 2-а-27/10 з урахуванням постанови Апеляційного суду Київської області від 05.04.2011 року.
Отже, ОСОБА_1 у цій справі обрала спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, фактично вчинених на виконання рішення суду. Разом з тим, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу вже згаданих приписів ст. ст. 382, 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відтак, якщо Позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю Відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
Таким чином, на переконання судової колегії, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, оскільки підлягають розгляду у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України. Викладеним, у свою чергу, спростовується посилання Апелянта на те, що із постановленням оскаржуваної ухвали суд першої інстанції позбавив його права на доступ до правосуддя, адже навпаки, Черкаський окружний адміністративний суд з дотриманням норм чинного законодавства вказав ОСОБА_3 на правильний спосіб захисту порушених, на переконання Позивача, прав останнього.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, на що було вірно вказано судом першої інстанції.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року-  без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

          Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

          Судді                                                                                 Л.В. Бєлова

                                                                                          А.Ю. Кучма          

Повний текст постанови складено 29 липня 2020 року.