П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/240/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Бошкова Ю. М.

Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
22 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Совгири Д. І.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Маньковецького сільського голови Барського району Вінницької області Павлюка Григорія Степановича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Маньковецького сільського голови Барського району Вінницької області Павлюка Григорія Степановича про оскарження дій розпорядника публічної інформації.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судові витрати в розмірі 840,80 - судовий збір та 3000,00 гривень - витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Маньковецького сільського голови Барського району Вінницької області Павлюка Григорія Степановича щодо ненадання інформації при розгляді запиту ОСОБА_1 від 05.12.2019 року.
Зобов`язано Маньковецького сільського голову Барського району Вінницької області Павлюка Григорія Степановича повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 05.12.2019 року та надати ОСОБА_1 повну інформацію, яка є предметом інформаційного запиту.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області.
У задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.
Не погодившись з зазначеним судовим рішенням в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року в частині та прийняти нове рішення в даній частині, яким задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не стягнуто з відповідача витрати пов`язані розглядом  справи, а саме витрати на проїзд та виготовлення ксерокопій документів.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Маньковецького сільського голови Павлюка Григорія Степановича із інформаційним запитом, у якому просив надати інформацію стосовного того коли відповідач, як сільський голова звітував перед громадою за роки своєї роботи на посаді сільського голови, та коли буде звітувати за період роботи за 2019 рік. Окрім того, просив надати копії протоколів відповідних зборів.
Листом № К-64 від 11.12.2019 року Маньковецький сільський голова ОСОБА_2 повідомив позивача, що пошук затребуваної ним інформації, потребує пошуку серед значної кількості даних, тому, відповідно до ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»  сільським головою продовжено строк розгляду запиту до 20 робочих днів. Крім цього, у даному листі повідомлено, що звіт сільського голови за 2019 рік відбудеться у першому кварталі 2019 року.
Листом № К-64 від 24.12.2019 року відповідачем повідомлено ОСОБА_1 , що звіт сільського голови про проведену роботу у 2017, 2018 року відбувся на відкритих сесіях сільської ради. Доповідь висвітлена на інформаційному стенді сільської ради. Також надано копії рішень 25 сесії 7 скликання від 20.12.2017 року «Звіт сільського голови про проведену роботу за 2017 рік» та 33 сесії 7 скликання від 18.12.2018 року «Звіт сільського голови про проведену роботу за 2018 рік».
Вважаючи, що відповідачем не надано інформацію на інформаційний запит, чим порушено вимоги Закону України “Про доступ до публічної інформації”, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції за результатом розгляду адміністративної справи вказав, що задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу повну інформацію на його інформаційний запит від 05.12.2019 року є засобом дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Водночас, з огляду на те, що позивачем на підтвердження понесених витрат не надано документи, що свідчать про фактичну оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позовних вимог, та згідно з вимогами статті 139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача з відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Із аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року в справі № 810/795/18.
Правовими положеннями ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з правовим висновком суду першої інстанції, що витрати на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.
Так, позивачем в якості доказів витрат на правничу допомогу додано:  договір про надання правничої допомоги від 19.01.2020 року та розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката, які поніс громадянин ОСОБА_1 .
З розрахунку витрат на правничу допомогу вбачається, що загальна сума витрат на правничу допомогу адвоката становить - 3000 гривень, з яких 1000 гривень - гонорар адвоката за надання консультацій, вивчення документів, ознайомлення з судової практикою, та 2000 гривень - гонорар адвоката за складання позовної заяви.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
З урахуванням вищевказаного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо не надання підтвердження належними документами суми витрат на правничу допомогу,
Долучення касового ордеру № 2 від 16.01.2020 на суму 3000 грн. до матеріалів апеляційної скарги суперечить вимогам процесуального законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві с будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.2 ст.72 КАС України докази в адміністративному судочинстві встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами: 2) висновками експертів: 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
Відповідно до ч.2 ст.79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.
Відповідно до ч.1.4 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів, причин та доказів неможливості долучення квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 16.01.2020 до матеріалів справи в суді першої інстанції.
Окрім цього, колегія суддів вказує, що відповідно до п.1.1 договору між ОСОБА_1 та адвокатом Невольчуком Сергієм Петровичем, осатнній бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та па умовах, передбачених цим договором, а Замовник зобов`язаний оплати замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.
Разом з тим, згідно із  п.3.1 даного договору, за правову допомогу, передбачену в п.п.1.2. Договору Замовник не сплачує Адвокату винагороду, оскільки допомога надається безкоштовно.
Тому, наданий позивачем розрахунок до суду апеляційної інстанції суперечить умовам договору від 19.01.2020, так як у договорі  вказано, що правова допомога надасться безкоштовно. 
Крім того, не можливо встановити, що представлений розрахунок стосується наданих адвокатом послуг саме по справі № 120/240/20-а.
Щодо вимоги позивача заявленої в апеляційній скарзі про стягнений витрат па професійну правничу допомогу за надання послуг адвокатом Невольчуком Сергієм Петровичем, у зв`язку з оскарженням рішення суду першої інстанції, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 10 від 05.05.2020 на суму 2000 коп., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 134 КАС України  для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До матеріалів апеляційної скарги позивачем не додано: 1) перелік послуг, які надав адвокат; 2) детальних розрахунок вартості наданих послуг; 3) кількість витраченого часу на надання послуг.
Окрім цього, у п. 3.1 договору про надання правничої допомоги від 19.01.2020 укладеному між адвокатом Невольчуком С.П., та ОСОБА_1 зазначено, що послуги надаються безкоштовно.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на проїзд та на виготовлення копій документів суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
На підтвердження витрат на проїзд позивач надає квитки на автобус та чеки, а на підтвердження витрат на виготовлення копій документів - квитанцію № 2. (а.с.31)
Із аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін  стягуються у разі, коли у сторони чи її представника виникла необхідність прибути до суду у зв`язку з розглядом справи.
Суд зауважує, що дана справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, судові засідання не проводились.
Отже, суд вважає, що ОСОБА_1 не прибував до суду для участі у судових засіданнях, а тому відсутні підстави для стягнення на його користь витрат на проїзд.
Згідно із ч.1 ст.138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Так, позивачем надано суду копії чеків, які підтверджують виготовлення ксерокопій документів, однак з них неможливо встановити, які саме документи було виготолено та чи стосуються вони справи №120/240/20-а .
За таких обставин, вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни в зазначеній частині не вбачає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
          
Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Матохнюк Д.Б.