П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/1650/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Божук Д.А.  
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
06 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Совгири Д. І.  Матохнюка Д.Б. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18 листопада 2019 року № 221750001028 про відмову у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України Хмельницькій області зарахувати до стажу роботи при призначенні пенсії за віком періоди роботи з 22.07.1980 року по 08.07.1981 року в Новоселицькому СПТУ №11, з 01.02.1982 року по 19.03.2000 року в колгоспі "Перемога", з 20.03.2000 року по 23.02.2003 року в ТОВ "Довіра" с.Сковородки, з 18.02.2004 року по 11.02.2005 року в Старокостянтинівському міськрайонному центрі зайнятості, з 26.05.2005 року по 24.10.2005 року TOB "Продцентр" с.Гнатівці, з 27.02.2006 року по 17.02.2007 року Старокостянтинівський міськрайонний центр зайнятості, з 12 листопада 1977 року до 19 листопада 1979 року - період військові служби, з 03.01.1980 року по 15.07.1980 року навчання в Новоселицькому СПТУ №11 і призначити та виплачувати пенсію за віком з дня виникнення права на пенсію, тобто з 17 вересня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що його загальний страховий стаж складає 28 років 10 місяців. 17 вересня 2019 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за призначенням пенсії за віком. Однак рішенням від 18 листопада 2019 року № 221750001028 йому відмолено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи 26 років. Всі періоди роботи в установах та підприємствах підтверджуються відповідними записами у трудових книжках колгоспника від 22 лютого 1978 року, трудовою книжкою УКР № 0199507.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнно протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18 листопада 2019 року № 221750001028 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій зарахувати весь період роботи ОСОБА_1 з 01.02.1982 по 19.03.2000 в колгоспі "Перемога", з 20.03.2000 по 23.02.2003 в ТОВ "Довіра" та з 26.05.2005 по 24.10.2005 у TOB "Продцентр",  та призначити і виплатити йому пенсію за віком з 17.09.2019.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що титульна сторінка трудової книжки колгоспника від 09.11.1983 серії НОМЕР_1 містить лише рік народження (не вказано дату народження) ОСОБА_1 . Відсутні відомості про послідуючу реорганізацію колгоспу «Перемога»; крім того, записи не завірені підписом голови колгоспу чи уповноваженої правлінням колгоспу особи. Тому при обчисленні страхового стажу позивача трудова книжка колгоспника не врахована.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 17.09.2019 позивач (11.07.1959 р.н.) звернувся до головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.
Рішенням головного управління від 18.11.2019 № 221750001028 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Листом позивача повідомлено, що згідно поданих документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж становить 25 років 6 місяців 15 днів (за необхідних - не менше 26 років).
Ухвалою суду від 23.03.2020 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області письмову інформацію щодо розрахунку стажу позивача, а також, у разі наявності, періодів роботи, які не зараховані до стажу, та причин цього.
На виконання вимог ухвали відповідачем надано письмову інформацію, у якій наведено обчислення страхового стажу ОСОБА_1 .
Також у відзиві на позов відповідачем вказано причини незарахування окремих періодів до страхового стажу. Зазначено, зокрема, що:
1) навчання в Новоселицькому СПТУ-11 зараховано з 15.01.1980 року по 15.07.1980 року на підставі довідки від 05.09.2019 №43, виданої Новоселицьким професійним аграрним ліцеєм - 06 місяців 01 день, підстав для зарахування періоду навчання з 03.01.1980 немає.
2). титульна сторінка трудової книжки колгоспника від 09.11.1983 року серії УКР № 0199507 оформлена з порушенням вимог пункту 5 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників (далі - Положення), затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 (із змінами від 15.08.1990 року), а саме - на титульній сторінці зазначено лише рік народження та не вказано дату народження ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 6 Положення всі записи в трудовій книжці мають бути завіреними підписом голови колгоспу чи уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. Записи про встановлений мінімум трудової участі і кількість вироблених трудоднів за періоди роботи в колгоспі «Перемога» завірені печаткою селянського господарства «Перемога» та відсутні відомості про послідуючу реорганізацію зазначеного господарства. Крім того, зазначені записи не завірені підписом голови колгоспи чи уповноваженої правлінням колгоспу особи.
З урахуванням викладеного, при обчисленні страхового стажу позивача трудова книжка колгоспника від 09.11.1983 року серії УКР № 0199507 не врахована.
Період роботи з 01.01.1982 по 31.12.1999 зараховано до страхового стажу позивача згідно архівної довідки від 13.08.2019 року № Ш-589 виданої Старокостянтинівським районним трудовим архівом Хмельницької області, з врахуванням кількості відпрацьованих людино-днів (18 років 01 місяць 18 днів).
При цьому в довідці від 13.08.2019 № Ш-589, виданій Старокостянтинівським районним трудовим архівом, зазначено, що документи за 1987 рік пошкоджені, тому немає можливості підтвердити стаж за 1987 рік. Враховуючи зазначене, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в 1987 році в колгоспі «Перемога» с. Сковородки. Підстави для зарахування періоду роботи з 01.02.1982 року по 19.03.2000 року в повному обсязі без врахування фактично відпрацьованого часу відсутні.
3) період роботи з 15.06.2000 по 30.06.2000 (16 днів), з 15.08.2000 по 15.09.2000 (1 місяць 1 день) та з 15.11.2000 по 15.01.2003 (2 роки 2 місяці 1 день) в ТОВ АП «Довіра» зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу із врахуванням п. 27 Порядку № 637. Підстави для зарахування періоду роботи з 20.03.2000 по 23.02.2003 в повному обсязі без врахування індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутні.
4) період роботи з 01.04.2005 по 16.10.2005 в ТОВ «Продцентр» зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу згідно сплачених страхових внесків. Підстав для зарахування періоду роботи по 24.10.2005 в повному обсязі без врахування індивідуальних відомостей про застраховану особу немає.
При цьому відповідачем вказано, що період проходження військової служби з 12.11.1977 року по 19.11.1979 року (2 роки 8 днів), період роботи у Новоселицькому СПТУ №11 з 22.07.1980 до 08.07.1981 (11 місяців 17 днів), період отримання допомоги по безробіттю з 18.02.2004 року по 11.02.2005 року (11 місяців 23 днів) та з 27.02.2006 по 17.02.2007 (11 місяців 19 днів) в Старокостянтинівському міськрайонному центрі зайнятості головним управлінням Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області зараховано до страхового стажу позивача.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність законних підстав для зарахування період роботи позивача з 01.02.1982 по 19.03.2000 в колгоспі "Перемога", з 20.03.2000 по 23.02.2003 в ТОВ "Довіра" та з 26.05.2005 по 24.10.2005 у TOB "Продцентр", та призначити і виплатити йому пенсію за віком з 17.09.2019.
Апеляційний суд погоджується з таким висновками апеляційного суду виходячи із таких доводів.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону  України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).
Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
За статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Щодо твердження апелянта про помилкове зарахування всього періоду роботи з 01.02.1982 по 19.03.2000 в колгоспі "Перемога", колегія суддів зазначає.
Трудова книжка колгоспника від 09.11.1983 року серії УКР № 0199507 свідчить про те, що позивач з 01.01.1982 по 19.03.2000 працював в колгоспі "Перемога" с.Сковородки.
В архівній довідці від 13.08.2019 № Ш-589, виданій Старокостянтинівським районним трудовим архівом, зазначено, що позивач працював в колгоспі «Перемога», селянській спілці «Перемога», ТОВ «Довіра» в 1976-1977, 1981-2003 роках. Документи за 1987 рік пошкоджені гризунами, тому підтвердити стаж неможливо.
Відповідач вказує, що при обчисленні страхового стажу позивача трудова книжка колгоспника від 09.11.1983 серії НОМЕР_1 не врахована. В довідці від 13.08.2019 № Ш-589, виданій Старокостянтинівським районним трудовим архівом, зазначено, що документи за 1987 рік пошкоджені, тому немає можливості підтвердити стаж за 1987 рік. Враховуючи зазначене, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в 1987 році та з 01.01.2000 по 19.03.2000 в колгоспі «Перемога» с.Сковородки.
Отже, пенсійним органом не зараховано до страхового стажу ці періоди, так як трудова книжка не врахована, а в архівній довідці вказано, що документи за 1987 рік пошкоджені.
Щодо аргументів апелянта про відсутність у трудовій книжці позивача підписів голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи, незазначення повної дати народження, то суд зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Положеннями пунктів 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок № 637) вказано, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання). Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Згідно з пунктом 13 Основних положень відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58,усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Щодо задоволених вимог судом першої інстанції стосовно роботи позивача у ТОВ "Довіра" с.Сковородки з 20.03.2000 по 23.02.2003, та з 26.05.2005 по 24.10.2005 у TOB "Продцентр" с.Гнатівці, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Вказаний період роботи позивача підтверджується трудовою книжкою колгоспника від 09.11.1983 року серії УКР № 0199507.
Також, згідно довідки Сковородківської сільської ради Старокостянтинівського району  №198 від 25.11.2919, ОСОБА_1 дійсно працював в ТОВ «Довіра» шофером з 20.03.2000 по 23.02.2003.
Однак відповідачем не зараховано період роботи у ТОВ "Довіра" з 20.03.2000 по 23.02.2003 в повному обсязі (зараховано період з 15.06.2000 по 30.06.2000, з 15.08.2000 по 15.09.2000, з 15.11.2000 по 15.01.2003), посилаючись на те, що без врахування індивідуальних відомостей про застраховану особу підстави для цього відсутні. Аналогічно, не зараховано весь період роботи у TOB "Продцентр" по 24.10.2005 (зараховано період роботи з 01.04.2005 по 16.10.2005).
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.
У постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року по справі № 607/4451/16-а викладено правову позицію, згідно якої сама по собі відсутність записів у трудовій книжці чи відсутність індивідуальних відомостей про застраховану особу (сплату страхових внесків в ПФУ) не може бути достатнім та належним доказом підтвердження відсутності трудових відносин.
Отже, такий період також має бути зарахований до стажу позивача у повному обсязі.
Стосовно посилання апелянта про втручання судом першої інстанції в  дискреційні повноваження відповідача у зв`язку  з зобов`язанням призначити і виплатити пенсію позивачу за віком з 17.09.2019, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
Порядком  подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" однозначно  врегульовано повноваження відповідача розглянути питання призначення пенсії  та прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії.
Таким чином, чинне законодавство України не встановлює повноважень відповідача на власний розсуд обирати вид одного з можливих рішень, він зобов`язаний прийняти однозначне рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії при наявності підстав, передбачених законом, не обираючи варіанти з видів таких рішень на власний розсуд.
Отже, в даних правовідносинах відсутня дискреція щодо повноважень органу Пенсійного фонду, його обов`язок однозначно визначений.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що під час судового розгляду встановлено факт протиправної поведінки відповідача, колегія суддів вважає, що зобов`язання його прийняти рішення конкретного змісту не є втручанням в його дискреційні повноваження, та саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати весь період роботи позивача з 01.02.1982 по 19.03.2000 в колгоспі "Перемога", з 20.03.2000 по 23.02.2003 в ТОВ "Довіра" та з 26.05.2005 по 24.10.2005 у TOB "Продцентр", та призначити і виплатити йому пенсію за віком з 17.09.2019.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Матохнюк Д.Б.