Справа № 130/2333/19
Провадження № 22-ц/801/1386/2020
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року	Справа № 130/2333/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2020 року, ухвалене суддею Заярним Р.М., в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до   ОСОБА_2 , Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про зміну розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, про зобов`язання провести перерахунок аліментів,
встановив:
У листопаді 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив: - змінити розмір аліментів та спосіб їх стягнення, а саме стягувати з нього на користь ОСОБА_2   аліменти на утримання неповнолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття дитини;- зобов`язати Святошинський РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві здійснити перерахунок розміру аліментів, починаючи з 18 квітня 2019 року, з урахуванням зміни розміру аліментів, а саме у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позов мотивований тим, що згідно судового наказу  від 02.09.2019, виданого Святошинським районним судом міста Києва з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина від першого шлюбу - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні.
Також на його утриманні знаходиться його матір, інвалід 1 групи (довічно), ОСОБА_5 , догляд за якою здійснює він та забезпечує усім необхідним. Крім того, він не має постійного офіційного заробітку, оскільки здійснює повний догляд за матір`ю – інвалідом.
Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що судом не враховано як підставу зміни його матеріального стану знаходження на його утриманні неповнолітньої доньки, а також знаходження на його повному утриманні матері - інваліда першої групи; безпідставним є висновок суду першої інстанції про не надання позивачем доказів щодо зміни його матеріального стану з часу винесення судового наказу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду  виключно за позовом одержувача аліментів, а підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача відповідно до судового наказу в частці  від доходу відсутні, оскільки належних доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я позивача або ж покращення матеріального становища, сімейного стану одержувача аліментів, чи з інших причин, позивачем суду не надано. З вимогами про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами позивач не звертався.
Оскільки вимога позову про зобов`язання Святошинського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві щодо здійснення перерахунку розміру аліментів є похідною від зміни розміру аліментів та способу їх стягнення, як наслідок, в цій частині судом першої інстанції також відмовлено в задоволенні позову.
Встановлено, що ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Копія судового наказу, із-за відсутності його копії в матеріалах справи, була роздрукована апеляційним судом з сайту «Судова влада України» посилання «Єдиний державний реєстр судових рішень» та приєднана до матеріалів справи. Зміст судового наказу відповідає змісту постанови державного виконавця, якою було відкрите виконавче провадження.
Постановою старшого державного виконавця Святошинського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Скрипником В.В. від 02.09.2019 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №759/7676/19 від 24.04.2019, виданого Святошинським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 18.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на норми права, які діяли на час звернення ОСОБА_1 з позовом про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення.
ОСОБА_1 просив змінити розмір аліментів та спосіб їх стягнення. Колегія суддів прийшла до переконання, що вимога позивача про зміну розміру аліментів є вимогою саме про зменшення розміру аліментів, так як позивач, керуючись ст. 192 СК України, яка надає право на звернення до суду з позовом про зменшення чи збільшення розміру аліментів, зазначає про обставини, які за своїм змістом стверджують про необхідність зменшити присуджений судовим наказом розмір аліментів.
Стаття 181 СК України визначає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.
Так, згідно з частиною третьою вказаної статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина.
У ч. 1 ст. 192 СК України (зміна розміру аліментів) зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
ОСОБА_1 у позові просив стягувати з нього щомісячно аліменти на утримання сина у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожен рік встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, і ці суми в законі зазначені в твердій грошовій сумі, а отже можна дійти до висновку, що і позивач просить, щоб судом було присуджено стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі.
Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, позивач просить не тільки зменшити розмір аліментів, які стягують з нього на підставі судового наказу, а й змінити спосіб стягнення – з частки заробітку (доходу) на тверду грошову суму.
Колегія суддів звертає увагу, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. 
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, право вибору та ініціювання зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів з частки заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму існує винятково у стягувача аліментів.
За таких обставин, висновок апелянта про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження у зв`язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, є помилковим. 
Апелянт вказує на висновок Верховного Суду викладений в постанові від 30.10.2019 у справі № 462/4973/15-ц, в якому ВС згадав правову позицію ВС України від 05.02.2014 у справі № 6-143 цс13, відповідно до якого зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження у зв`язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження.
Даний висновок не може бути застосований в даних спірних правовідносинах, адже з позовом про збільшення розміру аліментів у тій справі звернулась одержувач аліментів, а не платник аліментів, як в цьому випадку. І згадана правова позиція ВС була зроблена в період, коли нормами СК України не заборонялось платнику аліментів звертатись із позовом про зміну способу стягнення аліментів.
Навпаки, у в постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №664/2746/17 Верховний Суд, встановивши, що при розгляді справи про стягнення аліментів суд апеляційної інстанції змінив своїм рішенням спосіб виконання рішення (позивач просив аліменти в твердій грошовій сумі, а апеляційний суд стягнув аліменти у частці від заробітку), прийшов до висновку, що судом апеляційної інстанції було порушено вимоги ч. 3 ст. 181 СК України, в якій категорично стверджується про наявність лише у одержувача аліментів права на звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів.
В іншій постанові ВС у справі №161/10751/16-ц за позовом про зменшення розміру аліментів, про яку згадує апелянт у скарзі, Верховний Суд лише підтвердив законність судового рішення апеляційної інстанції, яким суд зменшив розмір аліментів, який був раніше визначений в частці від заробітку, на меншу частку, тобто не вирішувалось питання про зміну способу стягнення аліментів. 
Отже, ОСОБА_1 позбавлений можливості просити зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, однак, за наявності підстав, передбачених ст. 192 СК України, може звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, визначених в частці від доходу.
Враховуючи вищенаведені висновки апеляційного суду, інші доводи апеляційної скарги не мають вирішального значення для визнання рішення незаконним та його скасування.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2020 року залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко