ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року	Львів	Справа № 456/1673/19 пров. № А/857/4737/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 березня 2020 року в справі №456/1673/19 (суддя Бораковський В.М., м. Стрий) за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та виконання рішення суду,- 

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Стрийської міської ради Львівської області, в якому просив: а) скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.07.2018 виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області;
б) зобов`язати Стрийську міську раду Львівської області і виконавчу службу Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2018.
Рішенням від 05 березня 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області позов задовольнив частково.
Визнав протиправною та скасував постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Леськіва Б.Я. від 13.07.2018 у виконавчому провадженні №56486598 (постанову про закінчення виконавчого провадження).
В решті позову відмовив.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що у відповідності до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Таким чином, виконавець не може перевищувати свої повноваження та виходити за межі вимог судового рішення, а виконує його лише у той спосіб, який зазначено в резолютивній частині рішення.
У справі, що розглядається, боржник - Стрийська міська рада, надавши докази надсилання документів, зазначених в резолютивній частині виконавчого листа, ОСОБА_1 (стягувачу), підтвердила виконання рішення суду.
З врахуванням наведених обставин, у зв`язку з фактичним виконанням в паяному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, державний виконавець правомірно закінчив виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів та просив її задовольнити.
Позивач вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2018, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019, зобов`язано Стрийську міську раду Львівської області видати ОСОБА_2 рішення сесій міської ради з відповідною документацією, що стосується виділення земельної ділянки, видані власникам будинків №19 та АДРЕСА_2 , на приватизацію ними присадибної земельної ділянки, належної до 73/100 частини будинку АДРЕСА_3 (справа №456/959/17  а.с.67, 68, 159-162).
Згідно з постановою державного виконавця від 13.07.2018 (виконавче провадження №56486598) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №456/959/17 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с.17, 33-34).
Не погодившись із вказаною постановою, та вважаючи , що така винесена передчасно, оскільки не всі документи відповідно до рішення суду були направлені позивачу, останній оскаржив її до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 13.07.2018 є протиправною, оскільки доказів отримання позивачем визначених рішенням суду від 08.02.2018 документів, а, відтак, і фактичного повного виконання рішення суду, не надано. Зі світлокопії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, скерованого на адресу ОСОБА_1 , не можна дійти однозначного та беззаперечного висновку про те, що саме було скеровано на адресу позивача, і що саме він отримав. Водночас, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимоги про зобов`язання  Стрийської міської ради Львівської області виконати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2018, з огляду на норми  Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такі повноваження належать до компетенції органів державної виконавчої служби і виконуються в порядку, визначеному зазначеним спеціальним законом.  
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання  рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Нормами ч. 1 та п. 1, ч. 2, ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Отже, законодавством не передбачено повноважень державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання судового рішення у спосіб, інакший, аніж визначений безпосередньо самим судовим рішенням.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню, у тому числі, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Правовий аналіз наведеної норми, вказує на можливість прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження за умов повного та безумовного виконання виконавчого документа.
Судами встановлено, що відповідно до резолютивної частини рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2018, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019, зобов`язано Стрийську міську раду Львівської області видати ОСОБА_1 рішення сесій міської ради з відповідною документацією, що стосується виділення земельної ділянки, видані власникам будинків №19 та АДРЕСА_3 на приватизацію ними присадибної земельної ділянки, належної до 73/100 частини будинку АДРЕСА_3 .
На підставі вказаного рішення Стрийський міськрайонний суд 21.05.2018 видав виконавчий лист №456/959/17, в якому продубльовано зміст резолютивної частини судового рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що резолютивна частина рішення не містить переліку конкретних документів, рішень, які Стрийську міську раду зобов`язано надати позивачу.
З аналізу описової та мотивувальної частин рішення колегія суддів також не встановила такого переліку.
Матеріалами справи підтверджується, що примусове виконання рішення здійснювалося відповідно до вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Так, виконавче провадження відкрито 29.05.2018, копію постанови направлено сторонам для відома та виконання, боржнику надано 10 робочих днів для виконання рішення суду.
Боржник листом вих.№3.17/687-1 від 15.06.2018 повідомив Відділ про виконання рішення суду до моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та вказав, що вимога щодо зобов`язання Стрийської міської ради видати ОСОБА_1 рішення сесії міської ради, що стосується виділення земельної ділянки, видані власникам будинків по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , виконана міською радою, оскільки позивачу направлялася поштовою кореспонденцією відповідь про надання йому інформації листом №Б-85/3.22 від 22.02.2017 разом з копією рішення міської ради №383 від 25.09.2013. Рішення про виділення земельної ділянки багатоквартирному будинку по АДРЕСА_3 міською радою не приймалося.
19.06.2018 на адресу на адресу Відділу надійшла відповідь боржника від 12.06.2018 №687-1/3.17 аналогічного змісту.
25.06.2018 на адресу боржника скеровано вимогу державного виконавця, в якій зобов`язано виконати рішення суду, про що повідомити державного виконавця.
26.06.2018 державним виконавцем за невиконання вимого виконавчого документа, а саме - видачі ОСОБА_1 рішення сесій міської ради з відповідною документацією, винесено постанову пор накладення штрафу.
Боржник листом вих.№3.17/825-1 повідомив відділ про те, що ОСОБА_1 повторно надано копію рішення Стрийської міської ради №383 від 25.09.2013, що підтверджується супровідним листом №3.07./825-1 від 02.07.2018, поштовою квитанцією з описом вкладення.
Вважаючи, що рішення суду виконано в повному обсязі, державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з п.9 ст.39, ст. 40 Закону №1404-VIII.
Аналізуючи проведені державним виконацем дії щодо примусового виконання судового рішення, колегія суддів вважає, що відповідач дотримався вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує порядок виконання рішення немайнового характеру.
Щодо повного виконання рішення суду, колегія суддів враховує вимоги ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом, які свідчать про те, що державний виконавець не може перевищувати свої повноваження та виходити за межі вимог судового рішення, а виконує його у спосіб, зазначений в резолютивній частині рішення. 
Оскільки, як вказувалося вище, ні резолютивна частина рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2018, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019, ні мотивувальна та описова не містили переліку документів, які Стрийську міську раду зобов`язано надати позивачу, боржник, надавши докази надсилання документів, зазначених ним в описі, на переконання колегії суддів, виконав рішення суду. Так, відповідно до опису ОСОБА_1 було направлено: - лист №Б-85/3.22з від 22.02.2017, яким повідомлено, що на підставі рішення Стрийської міської ради №383 від 25.09.2013 прийнято рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 219 кв.м по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель (присадибна ділянка); - рішення Стрийської міської ради Львівської області №383 від 25.09.2013 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та встановлення меж земельних ділянок для передачі у власність громадянам в межах м. Стрия; - лист №3.17/825-1 від 06.07.2018, яким Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області повідомлено про направлення позивачу на виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області  від 08.02.2018 відповідних документів, що підтверджується поштовою квитанцією з описом вкладення та свідчить про повне виконання рішення суду.
Натомість незгода позивача з кількістю та змістом направлених йому документів не є підставою для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Адже доказів існування інших рішень Стрийської міської ради щодо поставлених позивачем питань останній не надавав ні відповідачу, ні суду першої інстанції.

До того ж, державний виконавець не наділений повноваження надавати оцінку достовірності, повноти інформації, викладеній в листі боржника.

Таким чином, аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для закінчення виконавчого провадження, що вказує на правомірність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.07.2018 у виконавчому провадженні №56486598. 

Натомість суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів направлення позивачу документів, передбачених виконавчим листом №456/959/17, оскільки взяв до уваги повідомлення про вручення поштового відправлення, скерованого на адресу ОСОБА_1 . Управлінням ДВС ГТУЮ у Львівській області, а не Стрийською міською радою, та отриманого ним 27.07.2018. Вказаним поштовим відправленням надсилалася постанова про закінчення виконавчого провадження від 13.07.2018 №56486598.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним вище обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів в частині задоволенні позовних вимог до пенсійного органу.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до  ч.1 ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, порушив норми матеріального права, неповно дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. 

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) задовольнити.
Скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 березня 2020 року в справі №456/1673/19 та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 24.09.2020.