ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/278/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) про стягнення з військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) на його користь компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати грошової підйомної допомоги у сумі 7571,60 грн.) за період з 10 серпня 2016 року до 26 грудня 2018 року в сумі 240 010,68 грн. та моральної шкоди 20 000,00 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року позов задоволено частково: стягнуто з військової частини польова пошта НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 206 332,28 грн. за затримку у період з 10 серпня 2016 року до 26 грудня 2018 року при звільненні розрахунку з виплати грошової підйомної допомоги у сумі 7571,60 грн.; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року набрало законної сили 11 листопада 2019 року.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року замінено боржника у виконавчому листі №580/278/19, виданому 14 травня 2019 року Черкаським окружним адміністративним судом, з військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ), його правонаступником – військовою частиною НОМЕР_1 .
23 березня 2020 року від військової частини НОМЕР_1 до суду першої інстанції надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду на один рік з причини відсутності коштів на рахунках.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/278/19 відмовлено.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді заяви щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Проте, на обґрунтування доводів про існування об`єктивної необхідності відстрочення виконання судового рішення у даній справі військовою частиною не надано належних доказів.
Не погоджуючись із ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення, яким заяву відповідача задовольнити.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Зокрема, апелянт зазначає, що у військової частини НОМЕР_1 відсутня можливість виплатити кошти позивачу у зв`язку з відсутністю фінансування.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), – встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (частина перша); підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина третя); вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи – тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункти 1-3 частини четвертої).
Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.
Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його виконання є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.
При цьому, виходячи з аналізу норми ч. 1 статті 378 КАС України у системному зв`язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, колегія суддів вважає, що невиконання відповідачем рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у зв`язку з відсутністю коштів не може бути вагомою причиною для відстрочення виконання судового рішення, оскільки з часу набрання вказаним рішенням законної сили минуло більш як півтора року.
Так, у своїй заяві відповідач посилається на те, що згідно виписки по рахунку станом на 01 березня 2020 року на загальному фонді рахується залишок коштів лише у сумі 7908,71 грн., що є недостатнім для виконання судового рішення. Суд, відхиляючи такий доказ необхідності відстрочення виконання рішення як виписку по рахунку, зазначив, що вона судом не приймається до уваги, оскільки, відомості, викладені у такій виписці, не є сталими та є невідповідними до прохання строків відтермінування виконання рішення.
Апеляційний суд, надаючи оцінку апеляційній скарзі, заяві про відстрочення виконання рішення та доказам, наданим на її підтвердження, звертаю увагу сторін та особливо апелянта на таке. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року набрало законної сили 11 листопада 2019 року. Тобто, необхідність виконання такого рішення у відповідача виникла ще в 2019 році, проте, жодних дій, спрямованих на компенсацію позивачу присуджених коштів, відповідачем вчинено не було. Пояснень щодо поважності такої бездіяльності апелянтом у скарзі не надано. В наступному бюджетному році – 2020 – скаржником жодних дій по виконанню свого обов`язку щодо виконання судового рішення також вчинено не було. Зокрема, з матеріалів справи не вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 зверталася до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, основними завданнями якого є організація процесу забезпечення бюджетними асигнуваннями військових формувань, формування бюджетного запиту на рік, що планується, та наступні два роки, його супроводження в органах виконавчої і законодавчої влади; здійснення централізованих розрахунків та фінансування розпорядників коштів нижчого рівня; повне та своєчасне, в межах затверджених асигнувань, забезпечення коштами діяльності структурних підрозділів Міністерства оборони, установ та військових частин, зарахованих на фінансове забезпечення, із заявою про виділення коштів для виконання рішення суду, або вчиняла інші дії для забезпечення виконання свого обов`язку. Аналогічна ситуація мала місце і в 2021 році. При цьому, жодних підстав вважати, що через рік апелянт зможе забезпечити виконання судового рішення та виплату належних позивачу коштів, колегія суддів не має.
Слід зазначити, що відповідно до ч.2-3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання судового рішення.
При цьому, аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді клопотання неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
А тому вірним є рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду. 
Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 28 липня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев