ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року	Львів	Справа № 380/2458/20 пров. № А/857/6849/20	

  Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.
суддів                                                                         Кухтея Р.В., Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року (рішення ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження судом під головуванням судді Костецького Н.В., повний текст судового рішення складено 29 квітня 2020 року) у справі № 380/2458/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, суд-
                                                              В С Т А Н О В И В:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
21 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо нарахування та виплати йому при звільненні компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився»;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити йому з відрахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування, визначеними розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. 
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з відрахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2019. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю, відшкодування витрат, пов`язаних з апеляційним оскарженням рішення суду, покласти на позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що на підставі рапорту позивача було здійснено розрахунок коштів, що підлягають до виплати замість належного до видачі речового майна за період проходження служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 6 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» (надалі – постанова КМУ №178), з урахуванням розпоряджень Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11 лютого 2017 року №33 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився», від 06 січня 2018 року №30 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився» та від 30 січня 2019 року №21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився». При цьому, відповідач звертає увагу суду на п. 7 постанови КМУ №178, відповідно до якого виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Адміністрації Держприкордонслужби на відповідний рік. Таким чином, на переконання відповідача, грошова компенсація, що підлягає до виплати позивачу замість належного до видачі речового майна за період проходження служби, згідно з довідкою №80/19 становить 14  421, 94 грн. Начальником Львівського прикордонного загону видано наказ від 20 вересня 2019 №353-К про виплату грошову компенсацію позивачу саме на вказану суму, та, відповідно, в подальшому здійснено її нарахування та виплату. Апелянт вказує на необхідність врахування у спірних правовідносинах стосовно суми грошової компенсації замість належного до видачі речового майна пункти 3, 4 та 5 постанови КМУ №178, відповідно до яких   грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби на підставі відповідної довідки про вартість речового майна, що належить до видачі. При чому вказана довідка видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби станом на 1 січня поточного року. На виконання вказаних норм Адміністрацією Держприкордонслужби прийнято розпорядження від 11 лютого 2017 року №33, від 06 січня 2018 року №30, від 30 січня 2019 року №21, якими затверджено вартість належних до видачі предметів речового майна залежно від виникнення права на отримання речового майна.
Тобто при визначенні суми, що підлягає до виплати, відповідач вказує, що потрібно звертати увагу на момент, коли у військовослужбовця виникає право на отримання відповідного речового майна, та ціну на дане майно в момент виникнення права відповідно до розрахунків, що затверджені вищевказаними розпорядженнями Адміністрації Держприкордонслужби. Позивач під час служби набув право на деякі види речового майна особистого користування, яке на даний час не передбачено нормами забезпечення та не закуповується Державною прикордонною службою України, що в свою чергу свідчить про те, що нарахування грошової компенсації необхідно здійснювати пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна та за цінами, визначеними на момент виникнення права. Окрім того, апелянт зазначає, що виплату грошової компенсації позивачу здійснено на підставі довідки №80/19, яка не була оскаржена та є чинною. Свою позицію відповідач аргументує покликанням на правову позицію, викладену в ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.
21.08.2019 (вх.№9821) позивачем подано рапорт начальнику Львівського прикордонного загону з проханням, зокрема, виплатити грошову компенсацію при звільненні за неотримане речове майно; надати довідку про вартість речового майна, належного при звільненні; надати копію наказу про виплату компенсації вартості неотриманого речового майна при звільненні; нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення (а.с.16).
Наказом начальника прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 17.09.2019 № 240-ОС припинено контракт та звільнено з військової служби старшого лейтенанта ОСОБА_1 (П-007615) без права носіння військової форми одягу за підпунктом «е» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) пункту 2 частини 5  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (а.с.14).
Згідно з наказом начальника прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 18.09.2019 № 243-ОС старшого лейтенанта ОСОБА_1 (П-007615) виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, остаточна дата закінчення військової служби    - 18.09.2019 (а.с.15).
18.09.2019 відповідачем складено довідку №80/19 про вартість речового майна, що належить до видачі старшому лейтенанту ОСОБА_1 на суму 14  421,94 грн (а.с.20).
18.09.2019 відповідачем також складено довідку-розрахунок нарахування суми грошової компенсації за недоноси речового майна, строк носіння якого не скінчився за час проходження служби в ДПСУ №8/19 на суму 1  634,42 грн (а.с.21).
Відповідно до наказу Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.09.2019 № 353-к наказано провести виплату грошової компенсації старшому лейтенанту ОСОБА_1 (за неотримане під час проходження служби речове майно на підставі довідок-розрахунків про вартість речового майна – 14 421,94 грн (з даної суми утримати вартість майна, строк якого не закінчився у розмірі 1 634,42 грн) (а.с.18-19).
18.09.2020 (зареєстровано відділенням документального забезпечення Львівського прикордонного загону 23.09.2019, вх.№11154) позивачем подано рапорт начальнику Львівського прикордонного загону з проханням нарахувати грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби в ДПСУ речове майно особистого користування. З наявним на складі речовим майном ознайомлений, отримувати відмовляється. Виявляє бажання отримати грошову компенсацію замість належних до видачі предметів речового майна особистого користування.
Як підтверджується наявними матеріалами справи, нарахування компенсації за недоотримане речове майно було здійснене відповідачем відповідно до цін на речове майно, які були встановлені в період набуття права на отримання відповідного майна, та зі застосуванням пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу.
Проте позивач не погодився з таким нарахуванням і, вважаючи, що відповідачем порушено порядок і умови здійснення грошової компенсації за належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно, звернувся із даним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок суми, яка підлягає позивачу до виплати, не проведений виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року, а ціни,    зазначені у довідці № 74/19 від 05.08.2019, не відповідають цінам визначеним у розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився». Окрім того, відповідно до частини першої  статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.  Саме Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, встановлено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони саме станом на 1 січня поточного року. Відтак    дії відповідача щодо нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби є протиправними.

IV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 3 статті 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до  Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. 
Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до  Закону України  "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.
Правовідносини, з приводу яких виник спір, регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей  від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі - Закон №2011-ХІІ), «Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», затвердженого  Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009  (надалі - Положення) та «Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 16 березня 2016  року №178 (надалі - Порядок).
Законом №2011-ХІІ визначаються основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною першою  статті 9 Закону №2011-ХІІ  (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин)    держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За змістом  статті 9-1 вказаного Закону продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за  нормами  і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за  нормами  і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а  порядок  грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно   (далі - грошова компенсація).
У відповідності до пунктів 3-5 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з  додатком.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідно до Порядку правовими підставами для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно є: заява (рапорт) військовослужбовця за місцем військової служби; наказ командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації, визначений у довідці про вартість речового майна, що належить до видачі; довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно з пунктом 7 Порядку відповідно до якого  виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Адміністрації Держприкордонслужби, на відповідний рік.
  Суд, з аналізу приписів вищенаведених норм законодавства, зазначає, що позивач, під час проходження військової служби, обтяжений власними витратами на придбання речового майна, мав правомірні очікування на отримання його грошової компенсації, оскільки і приписами  Закону № 2011-XII, і Порядку, гарантоване як право на отримання вказаного речового майна, так і право на одержання його грошової компенсації у протилежному випадку.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016   № 1132 затверджено Інструкцію про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період (надалі – Інструкція), яка визначає організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, курсантів вищих військових навчальних закладів, військовослужбовців, які були призвані на строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів (далі - військовослужбовці), ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби в мирний час та особливий період. 
Згідно з абзацами 1, 2 пункту 10 розділу І та пункту 15 розділу ІІ Інструкції речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.
У разі звільнення військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, через службову невідповідність, систематичне невиконання умов контракту, обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, яким військовослужбовцю призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених  Законом України  «Про запобігання корупції», чи позбавлення права займати певні посади вартість виданих йому предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився, утримується з нього з урахуванням зносу.
З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено саме за  підпунктом «е» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) пункту 2 частини 5  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (а. с. 14).
Однак, як уже зазначено вище, відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається саме Кабінетом Міністрів України.
При цьому, норми Інструкції (на які посилається відповідач) не слід оцінювати як доповнюючі або конкретизуючі, оскільки, вони фактично звужують право особи на грошову компенсацію та зменшують розмір відповідних виплат.
Таким чином, при нарахуванні та виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове слід керуватися відповідним належним актом вищої юридичної сили – постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178. Норми ж Інструкції підлягають використанню лише в частинах, які не суперечать такому акту.
В матеріалах справи містяться відомості про те, що позивач двічі подавав рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, а саме 21 серпня 2019 року (зареєстрований 21.08.2019 за вх. №9821, а. с. 16) та 18 вересня 2019 року (зареєстрований 23.09.209 за вх. №11154). Наказом від 17.09.2019 №240-ОС з позивачем припинено контракт та звільнено з військової служби ) без права носіння військової форми одягу. В подальшому, наказом від 18.09.2019 № 243-ОС позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, остаточна дата закінчення військової служби    - 18.09.2019. 
Пунктом 293 Положення   (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу) встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.
Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю (надалі – КЗпП) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в  статті 116  цього Кодексу.
Згідно з положеннями статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що відповідачем 18.09.20 було складено довідку №80/19 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу на суму 14  421,94 грн (а.с.20) та довідку-розрахунок нарахування суми грошової компенсації за недоноси речового майна, строк носіння якого не скінчився за час проходження служби в ДПСУ №8/19 на суму 1  634,42 грн (а.с.21).
Всупереч наведеним вище законодавчим положенням та вже після виключення позивача зі списків особового складу 18.09.2019, наказом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.09.2019 № 353-к наказано провести виплату грошової компенсації позивачу (за неотримане під час проходження служби речове майно на підставі довідок-розрахунків про вартість речового майна – 14 421,94 грн (з даної суми утримати вартість майна, строк якого не закінчився у розмірі 1 634,42 грн).
З огляду на викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що виплата позивачу належних йому  сум грошового забезпечення та компенсації за неотримане речове майно було здійснено відповідачем не у день виключення із списків особової частини, тобто з порушенням строків виплати, що свідчить про допущення  відповідачем саме протиправних дій в частині  затримки виплати  грошового забезпечення та компенсації за неотримане речове майно позивачу  при звільненні. 
Однак предметом спірних правовідносин виступає власне невідповідність розміру грошової компенсації за неотримане речове майно, виплаченої військовою частиною, вимогам норм чинного законодавства.
Зі змісту наведених вище нормативно-правових актів (Закону №2011-ХІІ, Порядку, Положення) не вбачається   можливість застосування інших умов при нарахуванні грошової компенсації, таких як визначення вартості речового майна пропорційно до часу його використання, врахувавши вартість одиниці речового майна станом не на 1 січня поточного року тощо.
Відтак судом першої інстанції вірно встановлено, що розрахунок суми, яка підлягає позивачу до виплати, не проведений виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року, а також    ціни    зазначені у довідці №80/19 від 18.09.2019 не відповідають цінам визначеним у додатку до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився».
Відповідно до довідки-розрахунку від 18.09.2019 № 8/19 ціни за недоношене речове майно розраховані згідно з розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.01.2018 № 30.
Проте Адміністрацією Державної прикордонної служби України згідно розпорядження від 30.01.2019 № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився» зобов`язано нарахування військовослужбовцям грошової компенсації замість належних до видач, але не отриманих протягом проходження військової служби предметів речового майна особистого користування, здійснювати відповідно до його розрахунку вартості згідно з додатком саме до цього розпорядження від 30.01.2019 № 21. 
Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, колегією суддів встановлено, що проведене нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 не відповідає порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 2 статті 122 КАС України   для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з правовими висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 22.04.2020 у справі № 820/611/17, від 23.08.2019 у справі  №2040/7697/18, від 04.07.2019 у справі 821/2/18, які стосуються аналогічних спірних правовідносин щодо безпосередньо суми грошової компенсації, достатнім строком для реалізації позивачем права звернення до суду за захистом порушеного права є загальний шестимісячний строк.
Судом встановлено, що позивачу стало відомо про порушення його прав щодо суми грошової компенсації 20 вересня 2019 року, коли було видано наказ про виплату грошової компенсації за речове майно, а відповідачем сформовано відповідні довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №80/19 від 18.09.2019 та довідку-розрахунок №8/19 від 18.09.2019, на підставі яких і було видано даний наказ. Відтак позивач до суду з даним адміністративним  позовом звернувся 21 березня 2020 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст.  242,  243,  250,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 380/2458/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 10 вересня 2020 року.