ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/367/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року (суддя Притула К.М., м. Кропивницький) у справі № 340/367/20
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,- 

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладену у наказі від 14.01.2020 № 11-590/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»;
- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка знаходиться на території Цибулівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області за межами населеного пункту та прийняти рішення з урахуванням висновків суду; 
- визначити ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області розумний строк для виконання рішення суду у відповідності до ч. 6 ст. 245 КАС України.
Також, позивач просив стягнути з ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені понесені ним судові витрати та витрати, пов`язані із розглядом справи (у тому числі витрати на правничу допомогу).
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладену у наказі від 14.01.2020 № 11-590/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»;
- зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка знаходиться на території Цибулівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області за межами населеного пункту та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Також, судом першої інстанції вирішено питання розподілу судових витрат шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 840,80 грн. та судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області.
У вказаному рішенні суд першої інстанції погодився з позицією скаржника щодо бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, яка полягає у тому, що за результатом розгляду його заяви державний орган не виконав вимоги ст. 118 Земельного кодексу України, а саме не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також не надав вмотивованої відмови у наданні такого дозволу. Тобто, не прийняв жодного з передбачених законом рішень за результатами розгляду вказаної заяви. З огляду на це, суд першої інстанції зазначив, що скаржник має право на повторний розгляд його заяви у встановлений законом місячний строк. При цьому, враховуючи те, що законодавством України передбачено, що відповідач має розглянути клопотання скаржника у місячний строк, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визначення ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області розумного строку для виконання рішення суду у відповідності до ч. 6 ст. 245 КАС України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник звернув увагу на те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення містить посилання на відмову у задоволенні вимог у частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачам дозволів на розробку проектів землеустрою, що, враховуючи наявність у цій справі лише одного позивача, а також задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду спірного питання про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, суперечить складу сторін по справі, а також резолютивній частині рішення. Також, скаржник вказав на протиправність рішення суду першої інстанції про зменшення суми стягнення витрат на професійну правничу допомоги без наявності відповідного клопотання відповідача. Враховуючи зазначене, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, а також стягнення з відповідача документально підтверджених витрат на правничу допомогу.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.09.2019 скаржник звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га із земель запасу Цибулівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства (а.с.20).
07.10.2019 № 11-5727/14-19-СГ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області видано наказ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким відмовлено скаржнику у наданні дозволу на розроблення вищевказаного проекту із підстав: на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками», земельна ділянка, зображена на поданих графічних матеріалах, була включена до переліку земельних ділянок, що підлягають відведенню у власність виключно учасникам антитерористичної операції (а.с.21).
10.12.2019 року скаржник звернувся із заявою (клопотанням) до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га із земель запасу Цибулівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства повторно (а.с.22).
14.01.2020 № 11-590/14-20-СГ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області видано наказ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» про відмову скаржнику у наданні дозволу на розроблення вищевказаного проекту із підстав: подані графічні матеріали не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, у відповідності до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. (а.с.23).
Правомірність вказаного наказу відповідача є предметом спору у межах цієї справи, за результатами розгляду якої вказаний наказ було визнано судом першої інстанції протиправним.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. Виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Отже, отримавши заяву скаржника про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, відповідач, згідно з нормами ст. 118 ЗК України, повинен був у місячний строк дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (видати відповідний наказ) або надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу.
Оскаржуваний наказ мотивований посиланням на те, що подані графічні матеріали не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, у відповідності до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.
З письмових пояснень відповідача судом першої інстанції встановлено та відповідачем не спростовано, що під час перевірки поданих скаржником матеріалів було виявлено невідповідність, яка полягає в тому, що надано дозволи іншим особам, та їхні земельні ділянки по графічним матеріалам пересікаються з бажаною земельною ділянкою скаржника, а тому в разі задоволення позовної вимоги, щодо повторного розгляду звернення скаржника, відповідь буде негативною тобто відмовою у наданні дозволу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що мотиви відмови, викладені в оскаржуваному наказі, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства, оскільки, в оскаржуваному наказі відповідачем лише вказано, що графічні матеріали не відповідають вимогам законів, однак не надано достатніх та належних доказів того, в чому саме вони не відповідають нормам закону, а обставини, викладені відповідачем у поясненнях, в оскаржуваному наказі не зазначені. Відтак, ці обставини не можуть слугувати перешкодою щодо надання скаржнику дозволу на розроблення документації із землеустрою.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відмова відповідача у наданні скаржнику дозволу на розробку проекту землеустрою є протиправною, а тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.
При цьому, колегія суддів зазначає, що під час складення мотивувальної частини рішення судом першої інстанції було допущено описку, яка полягає у зазначенні обставин, які не мають відношення до спірних відносин, а саме щодо відмови у частині позовних вимог про надання позивачам дозволів на розробку проекту землеустрою.
Згідно ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вирішенню у межах апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягає питання правомірності зменшення судом першої інстанції суми стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
При вирішенні вказаного питання колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Вказані витрати, відповідно до ст. 134 КАС України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 ст. 134 КАС України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, ч. 7 ст. 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом першої інстанції вірно  встановлено, що між скаржником та адвокатом ОСОБА_3 16 жовтня 2019 року укладено договір про надання правової допомоги (а.с.25).
Відповідно до додатку до договору сума гонорару становить 5000 грн., яка складається з вивчення матеріалів справи та дослідження законодавства, що регламентує спірні відносини - 2 години (500 грн. за годину) та сумарно 1000,00 грн.; підготовка позовної заяви та документів - 4 години (1000 грн. за годину) та сумарно 4000,00 грн. (а.с.26).
Сплата скаржником вказаної суми за надання правничої допомоги підтверджується копією квитанції 1861-3835-6530-1895 від 05.02.2020 (а.с.28).
Виконання сторонами договору про надання правової допомоги від 16.10.2019 підтверджено актом приймання передачі правової допомоги від 31.01.2020 (а.с. 27).
Отже, факт понесення скаржником витрат на професійну правничу допомогу згідно договору від 16.10.2019 підтверджено належними доказами.
Разом із цим, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення суми витрат, які підлягають відшкодуванню скаржнику, посилаючись на те, що ця справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. З огляду на це, та зважаючи на велику кількість рішень у справах з подібним предметом спору, суд першої інстанції відніс цю справу до категорії незначної складності.
Також, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат судом першої інстанції було враховано те, що скаржником на стадії розгляду справи у суді першої інстанції не було надано доказів на підтвердження значення справи, впливу вирішення справи на його репутацію або публічного інтересу до справи, а також те, що підготовка позовної заяви у цій справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, усі документи, необхідні для складання і подання до суду позовної заяви були у позивача в наявності.
Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 5000,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача є не співмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а тому, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 500 грн.
Вказані обставини доводами апеляційної скарги не спростовані. Доказів іншого скаржником до матеріалів справи не надано.
Разом із цим, скаржник у апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції імперативної норми ч. 7 ст. 134 КАС України внаслідок вирішення питання про зменшення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за відсутності відповідного клопотання відповідача.
З такою позицією скаржника колегія суддів не погоджується, оскільки відзив на позовну заяву за вих. № 9-11-0.62-1919/2-20 від 24.02.2020 містить позицію відповідача щодо вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, у якій останній зазначає, що заявлена скаржником сума у 5000 грн. є неспівмірною з наданими послугами у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, не відповідає складності справи, а також є неспіврозмірною з кваліфікацією і досвідом адвоката, враховуючи досвід роботи ОСОБА_3 адвокатом - свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю серії КР № 000094 від 28.04.2017 (а.с. 36-39).
Отже, доводи скаржника щодо відсутності клопотання відповідача щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката спростовано матеріалами справи, оскільки відзив на позовну заяву містить заперечення відповідача щодо обґрунтованості заявленої скаржником суми витрат на професійну правничу допомогу.
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог про визначення ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області розумного строку для виконання рішення суду у відповідності до ч. 6 ст. 245 КАС України з посиланням на те, що відповідач зобов`язаний розглянути клопотання скаржника протягом місяця, а тому відсутня необхідність для встановлення додаткового строку для виконання рішення суду.
У апеляційній скарзі скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Разом із цим, доводів на спростування вищевказаної позиції суду першої інстанції щодо визначення розумного строку скаржником у апеляційній скарзі не наведено.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, вважає що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
При цьому, колегія суддів зазначає, що допущена судом описка не є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в розумінні положень ст. 317 КАС України.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на це, керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 року у справі № 340/367/20 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов