УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6608/19 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 3 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:              Трояновської Г.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання   Ковальської Я.В.
з участю сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.
у цивільній справі №295/6608/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "СЕТАМ", приватного виконавця Ковальського Максима Романовича, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича, ОСОБА_2 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України", про визнання недійсними електронних торгів, скасування свідоцтва про право власності та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -
в с т а н о в и в:

       У травні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила суд визнати незаконним рішення приватного виконавця Ковальського М.Р. про передачу майна на реалізацію у виконавчому провадженні №58014137; визнати недійсними електронні торги із реалізації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 220 кв.м. за цією ж адресою, що оформлені протоколом від 21.03.2019 року; визнати недійсним акт приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності, видане приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що 16.06.2015 року Богунським районним судом м.Житомира ухвалено заочне рішення про стягнення солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CNL/010/028/2007 від 16.04.2007р., визначену станом на 09.10.2014р., у сумі 1994227 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто чотири тисячі двісті двадцять сім) грн. 28 коп., з яких: заборгованість за кредитом – 134620,66 доларів США (1743365,14 грн.), заборгованість по відсотках за користування кредитом – 17826,91 доларів США (230863,14 грн.), пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків – 20000 грн.; про стягнення солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №МL-010/158/2008 від 10.01.2008р., визначену станом на 09.10.2014р., у сумі 229583 (двісті двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн. 87 коп., з яких: заборгованість за кредитом – 14780,65 доларів США (191408,56 грн.), заборгованість по відсотках за користування кредитом – сумі 2561,76 доларів США (33175,32 грн.), пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків – 5000 грн. Про існування зазначеного рішення позивачка дізналась 16.04.2019 року на стадії його виконання, в ході якого належний позивачці на праві власності житловий будинок реалізовано в незаконний спосіб шляхом реалізації з електронних торгів. Боржник не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а також про інші виконавчі дії. На думку позивачки, приватним виконавцем не дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, Порядку реалізації арештованого майна. Так, відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Оскільки державним виконавцем відповідна постанова не виносилась, то передача для реалізації нерухомого майна в порушення положень ст.41 Закону України «Про іпотеку», яка визначає вичерпний перелік підстав реалізації предмета іпотеки, зокрема за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса, не може вважатись правомірною. 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.
У поданій через свого представника ОСОБА_5 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було взято до уваги норми статті 48 закону України «Про виконавче провадження» та пункт 7 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5, не витребувано у приватного виконавця копії постанови про звернення стягнення на майно боржника для долучення до матеріалів справи та оригінал для огляду, а також суд не перевірив надіслання такої постанови сторонам виконавчого провадження. Крім того, на думку апелянта, відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього Кодексу). Також, на думку апелянта, судом не було взято до уваги положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VII. Вважає, що інформація про її власність на квартири є недостовірною, оскільки квартири відчужені нею в 2013 році. Однак, суд не надав можливості довести ці обставини.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_1 16.04.2007 року та 10.01.2008 року укладено кредитні договори. В забезпечення належного виконання зобов`язань за цими угодами позивачем ОСОБА_1 як іпотекодавцем передано в заставу нерухоме майно – житловий будинок та земельна ділянка площею 220 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 16.06.2015 року із ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 стягнуто солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CNL/010/028/2007 від 16.04.2007р., визначену станом на 09.10.2014р., у сумі 1994227 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто чотири тисячі двісті двадцять сім) грн. 28 коп., з яких: заборгованість за кредитом – 134620,66 доларів США (1743365,14 грн.), заборгованість по відсотках за користування кредитом – 17826,91 доларів США (230863,14 грн.), пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків – 20000 грн. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № МL-010/158/2008 від 10.01.2008 р., визначену станом на 09.10.2014р., у сумі 229583 (двісті двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн. 87 коп., з яких: заборгованість за кредитом – 14780,65 доларів США (191408,56 грн.), заборгованість по відсотках за користування кредитом – сумі 2561,76 доларів США (33175,32 грн.), пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків – 5000 грн.
На підставі вказаного судового рішення 07.07.2017 року видано виконавчий лист.
Постановою приватного виконавця Ковальського М.Р. відкрито виконавче провадження ВП № 58014137.
Згідно постанови від 05.01.2019 року приватним виконавцем вирішено питання про арешт майна боржника, а 08.01.2019 року – винесено постанову про опис та арешт майна боржника, яке є предметом іпотеки.
На підставі постанови приватного виконавця від 28.01.2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності – ТОВ «Перша земельна агенція».
Ринкова вартість іпотечного майна на дату оцінки визначена в сумі 862 691,00 грн.
18.02.2019 року приватним виконавцем на адресу ДП «Сетам» направлено заявку на публікацію в СЕТАМ описаного та арештованого майна боржника. 19.02.2019 року інформацію про проведення електронних торгів внесено до системи.
Листом від 25.02.2019 року ДП «Сетам» повідомило учасників виконавчого провадження про заплановану реалізацію предмета іпотеки.
За наслідком проведення торгів з визначенням переможцем ОСОБА_2 та оформлення протоколу № 394056 від 21.03.2019 року приватним виконавцем Ковальським М.Р. 26.03.2019 року складено акт про реалізацію предмета іпотеки.
На цій підставі приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. 12.04.2019 року видане свідоцтво про право власності, здійснено реєстрацію права за № 46454360.
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення порядку реалізації майна в межах проведення прилюдних торгів, а тому підстави для визнання правочину недійсним відсутні. Інші вимоги - про визнання недійсним акта приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є взаємопов`язаними із вказаною вимогою та також не підлягають задоволенню.
Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.
Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Закон України «Про виконавче провадження»  покладає на виконавця обов`язок  вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Розділом VII цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника.
У відповідності до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
За положеннями ч.ч.1.2 ст.56 «Про виконавче провадження» Закону України арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
З аналізу наведених норм вбачається, що проведення опису та арешту майна являє собою початок процедури звернення стягнення. Оскільки приватним виконавцем Ковальським Р.М. 08.01.2019 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника, яке є предметом іпотеки, то доводи позивача щодо неприйняття рішення про звернення стягнення суд правильно визнав безпідставними.
Разом з тим, неможливо погодитися з висновками суду щодо дотримання визначеної законом процедури реалізації іпотечного майна.
Так, примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, урегульованих Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на час вчинення виконавчих дій, (далі - Закон № 606-XIV), ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.
Тимчасовим положенням передбачено, що прилюдні торги - продаж майна, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 розділу 2), а також передбачено правила, що визначають процедуру підготовки, проведення торгів, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів, та правила щодо оформлення результатів торгів.
Проведенню прилюдних торгів (аукціону) передує спеціально визначена процедура підготовки: опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про майно, що підлягає реалізації; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу (заставодержателю) та боржнику (заставодавцю) про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну (початкову вартість) реалізації майна або надання можливості попередньо ознайомитися з аукціонним майном усім фізичним і юридичним особам, які бажають узяти участь в аукціоні.
Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.
Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі №761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому.
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі №6-231цс17 (справа №668/5633/14-ц) викладено правовий висновок, що головну умову яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Тобто для визнання судом прилюдних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
До предмета доказування належить дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час та місце проведення торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення прилюдних торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).
Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна, тощо підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визначення прилюдних торгів недійсними.
Згідно з Положенням про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 1997 року № 1448, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, передбачено певний порядок оформлення результатів прилюдних торгів, а саме: складання державним виконавцем або організатором аукціону акта про проведені прилюдні торги (аукціон); затвердження його начальником відповідного органу державної виконавчої служби або судом, який прийняв рішення про звернення стягнення на заставлене майно, або нотаріусом, що вчинив виконавчий напис. На підставі зазначеного акта нотаріус видає переможцю свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та згідно пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що виконуючи в примусовому порядку судове рішення про стягнення заборгованості за кредитними договорами, приватний виконавець інформував боржника про вчинені виконавчі дії. Разом з тим, таке інформування проводилось не за місцем проживання боржника, що позбавило останню можливості належним чином реалізувати свої права у виконавчому провадженні та участі у прилюдних торгах.
Так, із копії паспорта ОСОБА_1 та змісту договору іпотеки вбачається, що місцем проживання останньої є АДРЕСА_2 (т.1 а.с.16-17,98).
Проте, у виконавчому провадженні адреса боржника зазначена як АДРЕСА_3 (т.1 а.с.96).
У зв`язку з цим вся кореспонденція направлялася боржниці за вказаною адресою, проте не була нею отримана. Про це свідчать матеріали виконавчого провадження, згідно яких поштові відправлення, адресовані позивачці, поверталися на адресу виконавчої служби з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Тому, відсутні підстави вважати про належне повідомлення ОСОБА_1 про вчинення виконавчих дій та проведення електронних торгів.
У постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-2988цс15 зазначено, що «розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей.Отже, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей. Разом з тим сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними».
Оскільки боржник не була повідомлена про проведення прилюдних торгів, що позбавило її можливості реалізувати своє законне право як учасника виконавчого провадження та призвело до позбавлення права власності на нерухоме майно, то суд вважає, що в даному випадку був порушений порядок проведення торгів та встановленим є факт порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними.
У зв`язку з цим також визнанню неправомірними підлягають видані на підставі цих торгів документи про їх оформлення та правовстановлюючі документи на ім`я нового власника.
Разом з тим, належним способом захисту в частині скасування державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за переможцем торгів апеляційний суд вважає скасування запису про державну реєстрацію цього права в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно, а не рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
За наведених обставин та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового – про часткове задоволення позову.
       
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 березня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам», із реалізації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер 18101363:00:07:022:0018 площею 220 кв.м. за цією ж адресою, оформлені протоколом №394056 від 21.03.2019 року.
Визнати недійсним акт приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки ВП №58014137 від 26 березня 2019 року.
Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності, видане приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. на ім`я ОСОБА_2 , про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,022 га. за цією ж адресою, зареєстроване в реєстрі за №2151.
Скасувати запис №31163768 від 12 квітня 2019 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно на житловий будинок АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 11.09.2020 року.