ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 серпня 2020 року1 	м. Дніпро	справа № 280/2601/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Шальєвої В.А.,   секретар судового засідання - Лащенко Р.В., за участю представника позивача - Барвінко Р.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року (суддя у 1 інстанції Лазаренко М.С.) в адміністративній справі №280/2601/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся з позовом до  Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив: 
- визнати противоправними дії відповідача щодо відмови у передачі до Пенсійного фонду України інформації про розмір невиплаченої позивачу заборгованості, що утворилася внаслідок перерахунку пенсії за постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24.05.2011 року по справі № 2а-2397/11 до відповідного реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року;
- зобов`язати відповідача здійснити всі необхідні дії з метою передачі до Пенсійного фонду України інформації про розмір невиплаченої позивачу заборгованості, що утворилася внаслідок перерахунку пенсії за постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24.05.2011 року по справі № 2а-2397/11 до відповідного реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24.05.2011р. у справі №2а-2397/11, яка набрала законної сили, зобов`язано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 12.01.2011 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням проведених виплат. На виконання постанови суду управлінням було здійснено перерахунок його пенсії за період з 12.01.2011р. по 22.07.2011р. року та нараховано 20495,57грн. заборгованості, але до дня звернення з позовом вказана сума заборгованості так і не виплачена, тобто в управління перед позивачем існує не погашений борг по пенсії за фактичний та неоспорюваний період перебування ним на обліку в управлінні. На звернення позивача про виплату йому належних коштів останній від відповідача отримав лист з рекомендацією звернутись до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області з метою отримання належних йому коштів та зазначено, що вказане рішення суду підпадає під дію порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014р.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року у задоволені позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24.05.2011р. у справі №2а-2397/11, яка набрала законної сили, зобов`язано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_1 . На виконання вказаної постанови відповідачем було здійснено перерахунок у сумі 20495,57грн., проте вказана сума не була виплачена. На звернення позивача у 2020 році щодо виплати вказаної суми останньому, зокрема, було повідомлено, що рішення суду підпадає під дію порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014р. Водночас, механізм реалізації права на отримання перерахованих на виконання рішень суду коштів регулюють Порядком №649, який фактично не виконується відповідачем. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу. 
Представника відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.  
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Внаслідок захворювання, пов`язаного з катастрофою в зоні ЧАЕС, його визнано інвалідом ІІІ групи.
З матеріалів справи слідує, щопостановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2011 року у справі №2а-2397/11, яка набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено:
- визнано неправомірними дії УПФУ в Жовтневому   районі м. Запоріжжя щодо виплати ОСОБА_1 пенсії в розмірі, меншому ніж передбачено статтею 50, частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 12.01.2011 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат;
- звернуто постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
На виконання вказаної постанови відповідачем проведено перерахунок пенсії позивачу та нараховано за період з 12.01.2011р. по 22.07.2011р. суму пенсії в розмірі 20495,57 грн., але не виплачено у зв`язку з відсутністю фінансування.
26.02.2020 р. позивач звернулася з заявою до відповідача про виплату належних йому коштів та надання аргументованих пояснень причин невиплати ще з 2013 року. З метою отримання коштів вимагав недоотриману суму пенсії в розмірі 20495,57 грн. перерахувати на карткові реквізити для зарахування пенсії.
Листом від 26.03.2020р. №2229-1612/В-02/8-0800/20 Управління рекомендувало звернутись до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області з метою отримання належних позивачу коштів, так як зазначену суму доплати управлінням Державної виконавчої служби було поставлено на облік для подальшої виплати. Окремо було повідомлено, що рішення суду від 24.05.2011р. по справі №2а-2397/11, яке набрало законної сили 04.06.2013р., підпадає під дію порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014р.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» зазначається, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що предметом позову у цій справі є протиправні дії відповідача щодо неналежного виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2011р. по справі №2а-2397/11, яка набрала законної сили та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити всі необхідні дії з метою передачі до Пенсійного фонду України інформації про розмір невиплаченої ОСОБА_1 заборгованості, що утворилася внаслідок перерахунку пенсії за постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2011р. по справі №2а-2397/11 до відповідного реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018р.
Згідно з ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог ст. 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
При цьому, вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 129-1 Конституції України, а тому обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а.
Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими ст. 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Таким чином, позивач може в порядку ст. 383 КАС України звернутися із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов, в якому просити суд вирішити порядок виконання іншого судового рішення. 
Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року в адміністративній справі №280/2601/20 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року в адміністративній справі №280/2601/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до  ч. 2 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.  
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко