ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року 
м. Харків
справа № 645/3960/19
провадження № 22-ц/818/16/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Сидорчук М.О.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АРНА», 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТБ СЛОБОЖАНЩИНА», 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОВІС», 
відповідач - ОСОБА_3 , 
третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Регіональний сервісний центр МВС у Харківській області, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року в складі судді Ульяніч І.В. 
УСТАНОВИВ:
У провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АРНА», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ СЛОБОЖАНЩИНА», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВІС», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональний сервісний центр МВС у Харківській області, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна, поновлення державної реєстрації та визнання недійсним договору застави.
У листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Житченко Д.Ю. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, якою він просить заборонити ТОВ «ОВІС» та третім особам здійснювати будь-які дії з відчуження автотранспортних засобів: автомобіль вантажний, спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGX 18.400, 2012 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_1 ; причеп, спеціалізований напівпричіп - цистерна, марка НОМЕР_2 , модель NCG -46, 2010 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_3 ; автомобіль вантажний, спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGX 18.400, 2012 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_4 ; причеп, спеціалізований напівпричіп - цистерна, марка НОМЕР_2 , модель NCG -46, 2010 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_5 .
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що предметом позову є вищевказані транспортні засоби, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності та використовувались у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_2   ОСОБА_1 стало відомо, що транспортні засоби без її згоди вибули з володіння ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу транспортних засобів, укладених між TOB «АРНА» та ТОВ «ТБ «СЛОБОЖАНЩИНА». 20 лютого 2019 року спірні транспортні засоби відчужені від ТОВ «АРНА» до ТОВ «ОВІС» за договорами купівлі-продажу. Крім цього, позивач дізналась, що транспортні засоби передані в заставу у якості забезпечення вимог заставодержателя. В заяві також зазначено, що наразі спірні автотранспортні засоби належать ТОВ «ОВІС», але існує загроза, що вони будуть передані за договором застави ОСОБА_4 , у зв`язку з чим виникла необхідність в забороні їхнього відчуження.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_5 – адвоката Житченко Д.Ю. про забезпечення позову відмовлено. 
Ухвала суду мотивована тим, що предметом даного позову є правовідносини, які склалися з приводу визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між ТОВ «АРНА» та ТОВ «ТБ СЛОБОЖАНЩИНА», витребування майна, поновлення державної реєстрації та визнання недійсним договору застави. Проте матеріали справи свідчать про наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (позовних вимог до якого позивачем не пред`явлено) та про фактичну відсутність спору між позивачем та відповідачами - юридичними особами. Крім того, суду не надано жодного доказу на підтвердження обставин, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. На час розгляду заяви про забезпечення позову в матеріалах справи відсутні актуальні відомості про належність транспортних засобів відповідачам .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та увалити нове судове рішення про задоволення її заяви про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не перевірено доводів представника позивача щодо суті заяви про забезпечення позову. Відчуження автотранспортних засобів, що належать на праві спільної сумісної власності подружжю, відбулися без згоди ОСОБА_1 (письмової або усної) як співвласника майна. Саме ці обставини свідчать, що між позивачем та відповідачами у справі існує спір. Судом не встановлено, що існує реальна загроза того, що на заставне майно буде звернуто стягнення, а право власності на незаконно відчужені автомобільні засоби перейде до заставодержателя – ОСОБА_3 . Заборона відчуження спірних автотранспортних засобів є співмірною із заявленими позивачем вимогами. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Арна» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. Зазначає, що суд прийняв позовну заяву та відкрив провадження у справі вирішуючи сімейний спір між подружжям. В іншому випадку спір з відповідачами – юридичними особами не може розглядатися в судах загальноъ юрисдикції з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 спірним автотранспортними засобами здійснював підприємницьку діяльність, грошові кошти на придбання цих машин він отримував за договором поворотної фінансової допомоги від ТОВ «Мідас Оіл». Твердження позивача про те, що автотранспортні засоби вибули без згоди позивача не може бути підставою для витребування майна з володіння добросовісного набувача. Відповідач ОСОБА_2 сім разів подавав до господарського суду Харківської області позовну заяву до тих саме сторін, з тих саме підстав. Забороною відчуження можуть бути порушені права заставодержателя, що унеможливить задоволення його вимог у разі невиконання своїх зобов`язань боржником. 
Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сорін у справі, які з`явилися в судове засідання, дослідивши наявні у виділених із цивільної справи матеріалах докази, вивчивши виділені зі справи матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість судовго рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Згідно вимог частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.  Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом зазначених норм убачається, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом. Такий правовий висновок викладений у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Суд, виходячи з конкретних доказів та обставин справи, повинен встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Як установлено судом та вбачається з виділеного матеріалу у справі, що був направлений до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 24.09.2004 ( аркуш 22 виділеного матеріалу).
Згідно з даними копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів у 2016 році ОСОБА_6 зареєстрував право власності на автомобіль вантажний, спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGX 18.400, 2012 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_1 ; причеп, спеціалізований напівпричіп - цистерна, марка НОМЕР_2 , модель NCG -46, 2010 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_3 ; автомобіль вантажний, спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGX 18.400, 2012 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_4 ; причеп, спеціалізований напівпричіп - цистерна, марка НОМЕР_2 , модель NCG -46, 2010 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_5 ( аркуші 10 – 14 виділеного матеріалу). 
Відповідно до даних копій договорів купівлі – продажу від 18.09.2017 вищезазначені транспортні засоби ОСОБА_6 продав ТОВ « ТБ СЛОБОЖАНЩИНА» ( аркуші 14 – 21 виділеного матеріалу).
Зі змісту довідки Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 06.03.2019 № 31/20 – 857 вбачається, що станом на зазначену дату вищезазначені транспортні засоби зареєстровані за ТОВ « ОВІС» ( аркуші 23 – 24 виділеного матеріалу).
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що остання звернулася до суду з немайновими та майновими вимогами, а саме: просила визнати недйсними чотири договори купівлі – продажу транспортних засобів від 18.08.2017 , що були укладені між відповідачами та її чоловіком ОСОБА_2 без її згоди, та просила витребувти транспортні засоби, що були предметом купівлі – продажу, на користь відповідача ОСОБА_2 ( аркуші 2 – 9 виділеного матеріалу).
Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин, що виникли з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя, та відмовдляючи ОСОБА_1 у застосуванні заходів забезпечення позову обгруновано виходив з того, що жодних вимог майнового характеру у межах зазначеного спору позивачкою до відповідачів у справі (ТОВ «АРНА», ТОВ «ТБ СЛОБОЖАНЩИНА», ТОВ «ОВІС»,) не заявлено, а до ОСОБА_2 взагалі не заявлено жодних позовних вимог. 
Зазначене свідчить про відстуність конкретного зв`язку між обраним позивачкою способом забезпечення позову і матеріально – правовою вимогою до відповідачів - заборонити ТОВ «ОВІС» та третім особам здійснювати будь-які дії з відчуження автотранспортних засобів.
В цьому контексті судова колегія також погоджується з висновком суду про недоведеність позивачкою обставин, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на її користь. 
Зазначення судом про ненадання заявницею актуальної інформації про належність транспортних засобів є помилковим, проте на правильність судовго рішення про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову не вплинуло, тому не є підставою для скасуввання або зміни оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 20 липня 2020 року. 

Головуючий                                                                        О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                 С.С. Кругова

В.Б. Яцина