ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 р.	Справа № 818/1121/17	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

представник позивача Собини П.М.,
представника відповідача - Вельми І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2017 року, (головуючий суддя І інстанції: Соколов В.М., повний текст складено 17.11.20 року) по справі № 818/1121/17
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Міністерства оборони України ,          Військової частини НОМЕР_1      
третя особа           Військова частина польова-пошта НОМЕР_2 
          про визнання недійсним контракту,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог, просив:
- визнати недійсним контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладений 09.04.2014 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2 24.04.2014.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2017 призначено по справі судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24.10.2017 поновлено провадження у справі. 
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2017 позов задоволено.
Визнано недійсним контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладений 09.04.2014 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2 , який набрав чинності 15.07.2014.
Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач), не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, просила постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, пропуску позивачем строку місячного звернення до суду , встановленого   ч. 3 ст. 99 КАС України. Разом з тим, про наявність спірного контракту позивач мав можливість дізнатися 27.03.2017 в судовому засіданні під час розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом справи № 804/3798/16 щодо оскарження   ОСОБА_1 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 25.07.2016 № 14-рс.
Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. 
В обґрунтування зазначив, що оскільки позивачем заявлено  вимогу про визнання недійсним контракту, тому в даному випадку застосуванню підлягає ч. 2 ст. 99 КАС України, якою встановлено шестимісячний строк звернення до суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Про наявність спірного контракту позивач дізнався під час розгляду іншої справи в суді та при ознайомленні з матеріалами справи встановив наявність контракту від 09.04.2014, із підписом ОСОБА_1 . Позивач зазначив, що зазначений контракт ним не підписувався, за час його служби у військовій частині НОМЕР_3 невідомою особою було підроблено його підпис на контракті від 09.04.2014,  а  тому суд першої інстанції правомірно визнав його недійсним.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2018 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2017 скасовано, з прийняттям нового судового рішення про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 . 
Постановою Верховного Суду від 31.03.2020 постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2018 – скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Другого апеляційного адміністративного суду.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши постанову суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу за контрактом на посадах рядового складу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_3 .
ОСОБА_1 проходив військову службу в ВСУ України, згідно контракту від  15.07.2008  укладеному на три роки.
По закінченню строку дії контракту, за бажанням продовжити військову службу за контрактом, позивач 15.07.2011 уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_3   новий контракт строком на три роки.
Після закінчення дії контракту від 15.07.2011 ОСОБА_1 не отримував наказу  Міністерства оборони України щодо його звільнення та неодноразово звертався з відповідними рапортами до командування з питанням звільнення з військової служби.
25.03.2016 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 14-рс позивача  переведено до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ), але прибути до нової військової частини ОСОБА_1 не мав можливості по сімейним обставинам, а саме: ОСОБА_1 вказав, що він є єдиним сином, хто може піклуватися за хворим батьком. У зв`язку з цим ним були подані рапорти військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням проінформувати командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 полковника ОСОБА_4 про неможливість прибути до військової частини. Рапорти були відправлені цінними листами з описом. Відповідь на вказані рапорти ОСОБА_1 не отримав.
25.04.2016 ОСОБА_1 подав рапорт командиру військової частини польова пошта НОМЕР_2 , в якому просив звільнити його з лав Збройних сил України у зв`язку з сімейними обставинами, а саме з важкою хворобою батька.
27.05.2016 позивачем подано  до військової частини НОМЕР_2 рапорт про звільнення зі Збройних сил України у зв`язку із закінченням терміну контракту, який був отриманий командиром ОСОБА_4 02.06.2016, відповіді на поданий рапорт позивачу не надійшло.
Також позивачем подано рапорт про звільнення з тих же підстав до військової частини НОМЕР_3 , який отримано 26.05.2016, відповіді до позивача на поданий рапорт не надходило.
Судовим розглядом встановлено, що з урахуванням вищенаведених обставин адвокатом позивача направлено запити щодо документів, на підставі яких позивача переведено до військової частини польова пошта НОМЕР_2 . У відповіді на запит повідомлено, що підставою для переведення позивача до іншої військової частини слугував наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 14-рс від 25.03.2016.
Правомірність зазначеного наказу була предметом розгляду Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 804/3798/16 за позовом ОСОБА_1 ..
Під час судового розгляду  позивач дізнався про наявність контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, який був підписаний ОСОБА_1 09.04.2014 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2  24.04.2014, який набрав чинності 15.07.2014.
Позивач, зазначаючи,  що контракт підписаний іншою особою, а не ним особисто, оскільки наявний там підпис не відповідає його дійсному підпису та на час підписання контракту він був відсутній в цій військовій частині, звернувся до суду з даним позовом.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 спірний контракт не підписував, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №1611/1724 від 20.10.2017 (а.с.102-105).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що контракт є  недійсним, оскільки не засвідчений підписом позивача, що виключає виникнення між ним та Міністерством оборони України прав та обов`язків.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. 
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу.
Статтями 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено загальні умови укладання контракту та прийняття на військову службу.
Порядок проходження громадянами України військової служби визначається також Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі – Положення) та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.
Згідно абз. 1 п. 15 Положення, з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
Відповідно до пп. 2 п. 16 Положення право на укладення від імені Міністерства оборони України контракту про проходження військової служби надається: посадовій особі, яка має право видавати накази по особовому складу та до повноважень якої належить призначення на відповідні посади, - з особами, що призначені або призначаються на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачено військове звання від рядового складу до старшого офіцерського.
Відповідно до абз. 1 п.18 Положення контракт про проходження військової служби укладається: з військовослужбовцями, прийнятими на посади рядового складу, строком на 3 роки.
Згідно з п. 26 Положення контракт укладається у двох примірниках, підписується сторонами контракту. Підпис посадової особи скріплюється відповідною гербовою печаткою.
Один примірник контракту зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця.
Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби.
З аналізу наведених норм слідує, що укладення контракту про проходження професійної військової служби проходить дві стадії: 1) узгодження волі сторін, яка характеризується добровільністю вступу на професійну військову службу (суб`єктивна сторона), водночас, відсутність волі не породжує військово-службових відносин; 2) волевиявлення, тобто підпис контракту і тим самим надання узгодженої волі зовнішнього виразу (об`єктивна сторона). Волевиявленню передує перевірка відповідності громадянина (військовослужбовця) вимогам встановленим для вступу на професійну військову службу за контрактом.
Згідно п. 2.20 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 (далі – Інструкція), за результатом відбору до проходження військової служби за контрактом кандидати з особовими справами та приписами військових комісаріатів направляються до військових частин.
У військових частинах стосовно кандидатів проводяться, зокрема, такі заходи: оформлення контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
При успішних результатах відбору командир військової частини укладає з громадянами контракт про проходження військової служби та призначає на відповідні військові посади, про що видається наказ по особовому складу.
Судовим розглядом встановлено, що позивач не підписував контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи. 
Отже, позивач був прийнятий на військову службу за контрактом, волевиявлення на укладення якого фактично не надав.
Вільне волевиявлення учасника правочину є тією вимогою, яка відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, характеризує чинність правочину. Водночас, згідно ч. 1 ст. 215  ЦК України однією з підстав для визнання правочину недійсним є недодержання в момент його вчинення вимоги щодо вільного волевиявлення учасника правочину, відповідності такого волевиявлення його внутрішній волі (ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 цього Кодексу в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Тобто, форма зовнішнього волевиявлення може не відповідати внутрішній волі суб`єкта правочину внаслідок неправомірних дій інших осіб або юридично значущої помилки у сприйнятті суб`єктом правочину його очікуваного юридичного результату. У таких випадках дії особи не можуть об`єктивно відображати її внутрішню волю.
За встановлених у цій справі обставин, позивач не вчиняв жодних дій щодо підписання контракту і про його існування довгий час не знав, а тому і не міг виражати будь-якого волевиявлення, характер якого визначається вказаними положеннями Цивільного кодексу України, отже контракт від 09.04.2014 не можна вважати укладеним та таким, що породжує будь-які права чи обов`язки для учасників.
Відповідно до абз. 3 п. 26 Положення контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби.
Відповідно до п. 26 Положення контракт є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу  про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС  України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянтом ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів про прийняття відповідних наказів щодо реалізації  спірного контракту. 
Судова колегія зазначає, що верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
При цьому, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Ефективним засобом (способом) порушеного права слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Слід враховувати, що способи захисту права, як передбачені законом дії, безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності щодо захисту прав. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тобто, вказаними нормами права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним.
Застосування ж конкретного способу захисту порушеного у сфері публічно-правових відносин права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відтак, колегія суддів зазначає, що з метою виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого ч. 1 ст. 2 КАС України, щодо ефективного поновлення прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, саме на суд покладено обов`язок ухвалення рішення, яке відновить права позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 по справі №120/885/19-а.
Таким чином, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту прав позивача шляхом визнання недійсним контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта Хомчака Руслана Борисовича, який набрав чинності 15.07.2014.
Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими, оскільки судом встановлено, що про наявність спірного контракту позивач дізнався лише під час розгляду справи в Дніпропетровському окружного адміністративному суді.
Доказів на спростування зазначених обставин відповідачами не надано. 
Позивачем до Сумського окружного адміністративного суду подана заява про поновлення строків звернення до суду, в якій останній зазначив, що про порушене своє право дізнався лише з ухвали Дніпропетровського апеляційного суду від 20.07.2017  по справі № 804/3798/16, в якій було зазначено, що контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України за 2014 не є предметом адміністративного позову.
З матеріалів справи вбачається, що позов про визнання недійсним контракту подано позивачем 03.08.2017.
Судом першої інстанції вирішувалося клопотання Міністерства оборони України про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, за наслідками якого ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2017 відмовлено в задоволенні клопотання .
Відповідно до ч.3 ст.99 КАС України ( в редакції що діяла на час подання позову) для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до ч. 1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Отже , оскільки спірний контракт від 09.04.2014 не вручався позивачу, ним не підписувася,  позивач  про порушення своїх прав дізнався в липні 2017,  до суду звернувся 03.08.2017,  судом першої інстанції справа розглянута із дотримання вимог ст.ст.99,100 КАС України.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  залишити без задоволення.
Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2017 року по справі № 818/1121/17  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  24.07.2020 року