КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа №362/1399/20                                     Головуючий у 1 інстанції: Лебідь-Гавенко Г.М.
провадження №22-ц/824/8636/2020                                         Суддя-доповідач: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
08 липня 2020 року                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Олійника В.І., 
суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,
при секретарі Бондаренко І.С.,   
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ляш Юлії Павлівни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 61357670 від 21.02.2020 року, -
 
в с т а н о в и в :
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії заступника начальника Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляш Ю.П. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.02.2020 року у межах виконавчого провадження №61357670 та скасувати вказану постанову.
Також просила зобов`язати заступника начальника Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляш Ю.П. поновити її права ( ОСОБА_1 ), порушені у зв`язку з винесенням постанови від 21.02.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61357670, шляхом повернення ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» виконавчого листа, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської 18.01.2016 року на підставі рішення у цивільній справі №753/5781/14 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитом у розмірі 10 696,74 доларів США та 67 728 грн. 38 коп. в інтересах ПАТ «Родовід Банк».
31 березня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого 18.01.2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення у цивільній справі №753/5781/14 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитом у розмірі 10 696,74 доларів США та 67 728 грн. 38 коп. в інтересах ПАТ «Родовід Банк».
В обгрунтування вимог заяви ОСОБА_1 зазначала, що під час розгляду Васильківським міськрайонним судом Київської області скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження №61357670 суб`єкт оскарження може затвердити оцінку вилученого у неї автомобіля та здійснити його примусову реалізацію з покладенням на заявницю всіх витрат за вчинення цих дій. Вказувала, що у разі задоволення скарги у справі №362/1399/20 виконання судового рішення може стати неможливим, істотно ускладниться ефективний захист її прав у виконавчому провадженні та захист права приватної власності на майно, за захистом яких ОСОБА_1 звернулася до суду.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
У червні 2020 року надійшов відзив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на апеляційну скаргу, в якому заявник просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2020 року без змін. 
Зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що чинним законодавством України не передбачено забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом при подачі до суду саме скарги на дії державного виконавця, адже такий вид забезпечення може бути застосованим у випадку позову про оскарження виконавчого документа. Також вказував, що судом першої інстанції досліджено матеріали справи, надано їм правову оцінку та вмотивовано відмовлено у задоволенні заяві про забезпечення позову з посилання на норми права, про що вказано в ухвалі суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заява про вжиття заходів забезпечення скарги ґрунтується на припущеннях заявника і при цьому ним недостатньо обґрунтовано належним чином необхідності вжиття заходів забезпечення скарги, які були вжиті державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження, не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного, в розумінні ст.ст.76-78 ЦПК України, доказу на підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання ухвали суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про вчинення державним виконавцем дій спрямованих на реалізацію майна.
Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.
За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Згідно з п.6 зазначеної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.
При цьому, згідно пункту 15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії заступника начальника Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляш Ю.П. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.02.2020 року у межах виконавчого провадження №61357670.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що законодавством не передбачено забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації арештованого майна. 
Більше того, суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2020 року.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегії суддів, -
 
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 09 липня 2020 року.

Суддя-доповідач:  

 
Судді: