УХВАЛА

31 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 260/1583/19
адміністративне провадження № К/9901/17238/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - ГУ ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.03.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
03.07.2020 ОСОБА_1 подала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального провадження) крім випадків якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у цій справі є правомірність податкових повідомлень-рішень від 26.04.2017 №368015-1305 про визначення податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 55 015, 83 грн, від 26.04.2017 №1368016-1305 про визначення податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 86 430,79 грн та нарахування пені у розмірі 44 918,02 грн, що у загальному розмірі 186     364,64 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ця справа за критерієм, встановленим пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, є справою незначної складності.
В касаційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає, що справа має для неї виняткове значення, оскільки відмова у задоволенні позовних вимог та як наслідок необхідність виконання податкового зобов`язання у загальному розмірі 186 364,64 грн може поставити сім`ю позивача у скрутне фінансове становище та вплинути на права дітей, в тому числі її малолітньої дитини.
Однак, вказаний довід позивачка не обґрунтовує посиланням на конкретні обставини, які б могли бути підставою для визнання цього доводу об`єктивним. Долучення до матеріалів касаційної скарги свідоцтва про народження дитини позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є безумовно підтвердженням того, що у позивача дійсно є малолітня дитина. Проте, інших доказів, які б підтверджували виняткове значення цієї справи для позивачки до матеріалів касаційної скарги не долучено.
Не знайшов підтвердження і довід позивачки, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Цей довід позивачка обґгрунтовує тим, що податкові зобов`язання із земельного податку їй визначені не на підставі даних державного земельного кадастру, а даних з програмного комплексу, "Кадастр", що не відповідає усталеній судовій практиці.
Однак, цей довід стосується фактичних обставин у справі, а не питання правозастосування.
Та обставина, що дана справа розглянута судом у порядку загального позовного провадження, не змінює її характер як справи незначної складності. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 248, пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон   М.Б. Гусак