ПОСТАНОВА 
Іменем України

03 вересня 2020 року                                                 м. Кропивницький

справа № 398/4534/19
провадження № 22-ц/4809/1037/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:                
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Мурашка С.І., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.04.2020 року, суддя Орловський В.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

 
ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно укладеного договору № б/н від 29.10.2011 року позивач надав, а ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 помер.
Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . 
Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на дату смерті становить 16936,76 грн., яка складається з: 5620,57 грн. заборгованість за кредитом, 11316,19 грн. заборгованість за відсотками. 
Просив суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.04.2020 року в задоволенні позову, відмовлено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначається, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначається, що позивачу не було відомо про смерть ОСОБА_2 до 2017 року.
04.01.2017 Олександрійським міськрайоним судом Кіровоградської області винесено ухвалу про відмову у відкриття провадження по справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 у зв`язку із його смертю.
Позивач вважає, що з даного часу йому стало відомо, про смерть ОСОБА_2 . 
Зазначено, що після того, як стало відомо про смерть боржника, позивачем 13.03.2017, відповідно до статті 1281 ЦК України, направлена претензія кредитора до нотаріальної контори.
Позивач зазначив, що ним не було пропущено строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців. 
Також зазначається, що відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Зазначено, що на відповідача покладається обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.
Зазначено також, що судом першої інстанції не було перевірено, хто є власником будинку за адресою реєстрації спадкодавця, а відповідач не надав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15.06.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що суд першої інстанції встановив дійсні обставини по справі і рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01.07.2020 справу призначено до розгляду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 29 жовтня 2011 року ОСОБА_2 уклав з АТ КБ «Приватбанк» договір кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Суд першої інстанції зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 11 лютого 2020 року Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис від 10 серпня 2015 року №21.
Суд зазначив, що ОСОБА_2 , відповідно до зазначеного договору, видавалась картка - № НОМЕР_1 , дата відкриття 29.10.2011, термін дії картки до квітня 2015 року.
Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи.
Наявними у матеріалах справи копіями паспортів спадкодавця ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 підтверджується, що останній був зареєстрований за тією ж адресою, що і спадкодавець, а саме у АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції встановив, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 4 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В мотивувальній частині зазначеної ухвали вказано, що відповідно довідки відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Кіровоградській області № 34/17 від 03.01.2017 року, ОСОБА_2 був зареєстрований в АДРЕСА_1 , і 05.09.2015 року вибув, як померлий.
21 січня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» надіслав до Олександрійської районної державної нотаріальної контори претензію кредитора відповідно до статті 1281 ЦК України.
4 серпня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» надіслав лист-претензію ОСОБА_1 з вимогою сплатити заборгованість спадкодавця, ОСОБА_2 , за зазначеним кредитним договором.
Суд першої інстанції зазначив, що кредитний договір, який був укладений позивачем із ОСОБА_2 передбачає строк кредитування, який визначається строком дії картки, яка видана 29.10.2011 року зі строком дії до квітня 2015 року.
Таким чином з дня завершення строку дії кредитної картки, тобто 30 квітня 2015 року у банка настав строк вимоги щодо повернення всієї суми заборгованості за кредитом.
Відповідно до ч.3 ст. 1281 ЦК України банк мав право пред`явити вимоги до спадкоємця, ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги за укладеним із спадкодавцем ОСОБА_2 кредитним договором.
Водночас АТ КБ «Приватбанк» протягом року після настання строку вимоги за кредитним договором, тобто у строк до 30 квітня 2016 року, не пред`явив вимог до спадкоємця позичальника.
Оскільки АТ КБ «Приватбанк» не пред`явив у строк до 30 квітня 2016 року вимог до спадкоємця ОСОБА_1 , він відповідно до ч.4 ст. 1281 ЦК України позбавляється права вимоги за зазначеним вище кредитним договором з ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції дійшов висновку, що врегульовані ст. ст..1281, 1282 ЦК України правовідносини щодо порядку задоволення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців виникли з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_2 та відкриття спадщини, тобто з 9 серпня 2015 року, та існували до завершення передбаченого ч.3 ст.1281 ЦК України річного строку, протягом якого кредитор має право пред`явити вимогу до спадкоємців, тобто до 30 квітня 2016 року, з урахуванням перехідних положень Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 відсутні підстави для застосування нової редакції ст.1281 ЦК України, адже на момент введення в дію зазначеного закону, а саме 04.02.2019 (через три місяці з дня набрання чинності, як передбачено у п.1 Прикінцевих і перехідних положень) зазначені правовідносини вже припинилися.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Сторони в судове засідання не з`явились. Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Відповідно до  статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Частиною четвертою зазначеної норми закону передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців є преклюзивними, їх сплив має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права).
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені частинами другою і третьою цієї статті.
Доводи викладені в апеляційній скарзі, що позивач вчасно звернувся, відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, як кредитор, не знайшли свого підтвердження, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.
Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував норми матеріального права які регулюють спірні правовідносини, зокрема норми статті 1281 ЦК України у редакції, яка діяла на час виникнення та існування спірних правовідносин, що виникли між кредитором спадкодавця і спадкоємцями, які є предметом спору, тобто у редакції, яка діяла з моменту прийняття ЦК України і до введення в дію відповідних норм Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 03.07.2018.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, який був укладений позивачем із ОСОБА_2 передбачає строк кредитування, який визначається строком дії картки. 
З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки є період з 29.10.2011 року до квітня 2015 року.
Відповідно з наступного дня, 30 квітня 2015 року, банк мав право вимоги до боржника,щодо повернення всієї суми заборгованості за кредитом.
Відповідно до ч.3 ст. 1281 ЦК України банк мав право пред`явити вимоги до спадкоємця ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги за укладеним із спадкодавцем ОСОБА_2 кредитним договором.
Матеріали справи свідчать, що АТ КБ «Приватбанк» протягом року після настання строку вимоги за кредитним договором, тобто у строк до 30 квітня 2016 року, не пред`явив вимог до спадкоємця позичальника . 
Посилання в апеляційній скарзі, що оскільки позивачу стало відомо про смерть позичальника тільки 04.01.2017 року то і відповідно шестимісячний строк починає текти з даної дати є необґрунтованим, оскільки зазначені доводи не відповідають нормам матеріального прав які регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. 1281 ЦК України у редакції, яка діяла на час виникнення та існування спірних правовідносин, що виникли між кредитором спадкодавця і спадкоємцями, які є предметом спору, тобто у редакції, яка діяла з моменту прийняття ЦК України і до введення в дію відповідних норм Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 03.07.2018.
Крім того, відповідно до норм матеріального права, яке регулює спірні правовідносини, кожна особа договірних відносин має права та обов`язки, зокрема контролювати належне виконання умов викладених в договорі.
Таким чином врегульовані ст. ст..1281, 1282 ЦК України правовідносини щодо порядку задоволення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців виникли з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_2 та відкриття спадщини, тобто з 9 серпня 2015 року, та існували до завершення передбаченого ч.3 ст.1281 ЦК України строку, протягом якого кредитор має право пред`явити вимогу до спадкоємців, тобто до 30 квітня 2016 року. 
Оскільки АТ КБ Приватбанк не пред`явив у строк до 30 квітня 2016 року вимог до спадкоємця ОСОБА_1 , він відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України позбавляється права вимоги за зазначеним вище кредитним договором з ОСОБА_2 .
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що у правовідносинах, що є предметом спору необхідно застосовувати норми ст. 1281 ЦК України у редакції Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 03.07.2018. 
Оскільки, врегульовані статтями 1281, 1282 ЦК України правовідносини щодо порядку задоволення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців виникли з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_2 та відкриття спадщини, тобто з 9 серпня 2015 року, та існували до завершення передбаченого ч.3 ст.1281 ЦК України річного строку, протягом якого кредитор має право пред`явити вимогу до спадкоємців, тобто до 30 квітня 2016 року, з урахуванням перехідних положень Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 то відповідно відсутні підстави для застосування нової редакції статті 1281 ЦК України.
Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, 
                          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.04.2020 року , залишити без змін.
Повний текст постанови виготовлено 07.09.2020.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: