ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року	Львів	Справа № 460/2227/19 пров. № 857/13261/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н. М.,  
суддів Коваля Р. Й., Шинкар Т. І.,
з участю секретаря судового засідання Хітрень О. Ю.,
представник позивача: не з`явився
представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року у справі № 460/2227/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
суддя в 1-й інстанції - Дорошенко Н. О.,
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення - 01.11.2019,-

                                            В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління ДФС у Рівненській області (правонаступник - Головне управління ДПС у Рівненській області), в якій просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-264950-50 від 19.08.2019 на суму 8448 грн..

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 серпня 2019 року № Ф-264950-50.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн..
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн..

Не погодившись з додатковим рішенням, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ч.9 ст.79 КАС України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи. В порушення даної норми закону, позивачем не надіслано відповідачу копію заяви про ухвалення додаткового рішення та додатків до неї. Крім того, при визначенні суми відшкодування необхідно виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Оскільки дана справа розглянута в порядку спрощеного провадження та не потребує значних затрат часу адвоката, судом стягнуто надмірну суму витрат на професійну правничу допомогу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає наступне.

Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина сьома статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 1 частини третьої  статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України,  до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною третьою та четвертою  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги від 08.09.2019, актом прийняття виконаних робіт (послуг) від 24 жовтня 2019 року та квитанцією № 0.0.1458331657.1 від 09 вересня 2019 року.

Згідно з квитанцією № 0.0.1458331657.1 від 09 вересня 2019 року позивачем сплачено адвокату Красовському А. С. 3000 грн за надання правової допомоги, пов`язаної з розглядом справи, а саме: 500 грн - за консультацію, 1000 грн - за аналіз наданих позивачем документів, 1500 грн - підготовку позовної заяви, її подання та участь в судовому засіданні.
Відповідно до частини п`ятої  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України,  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України № 5076 -VІ від 05.07.2012  «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, а їхній розмір - обґрунтованим. 
Виходячи з наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду, доходить висновку про відповідність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та часу затраченого адвокатом.

Щодо доводів апелянта про те, що заявником не направлялись відповідачу копії заяви про винесення додаткового рішення та додатків до неї, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.9 ст.79 КАС України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи.

Відповідно до ч.2 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку відсутність направлення позивачем відповідачу копії заяви про винесення додаткового рішення та додатків до неї не призвело до неправильного вирішення справи (питання) судом першої інстанції, а отже таке порушення не може бути підставою для скасування додаткового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 4 ст.229, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. ст. 322, 325, 329 КАС України, суд, -
                                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року у справі № 460/2227/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	Т. І. Шинкар