КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 752/8834/20
провадження № 22-ц/824/10303/2020
 
17 вересня 2020 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів:  Рейнарт І. М.,  Семенюк Т. А. 
при секретарі Коліснику В. С.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за її  позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , треті особи: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончаренко Світлана Юріївна про визнання договорів дарування недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва  від 22 травня 2020 року в складі судді Мазур Ю. Ю.,
 
встановив:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом,  в якому просить  визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 18.10.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах своєї  малолітньої дитини ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко С. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1655, застосувати реституцію за вказаним договором дарування, шляхом реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 .
Також просить  визнати недійсним договір дарування гаражу (машиномісця) АДРЕСА_2 , укладений 18.10.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко С. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1656,  застосувати реституцію за вказаним договором дарування шляхом реєстрації права власності на вказаний гараж  за ОСОБА_2 .
Позов обґрунтовано тим, що 28.08.2017 вона  звернулась  до  суду з  позовом  до  ОСОБА_2 про  стягнення  суми боргу  за договором  позики. 
Станом  на  23.08.2017  у власності ОСОБА_2 було  два  об`єкти нерухомого майна: квартира  та гараж.  
Ухвалою  Києво-Святошинського  суду  Київської області від 28.08.2017 року  (справа  №369/9135/17) у задоволенні  її заяви про  забезпечення  позову  шляхом  накладення  арешту на  квартиру  АДРЕСА_1   та гараж (машиномісце) АДРЕСА_2 , що  належали  ОСОБА_2 ,  відмовлено.     
Постановою Київського апеляційного суду  від 17 жовтня 2019 року з  ОСОБА_2   на  її  користь  стягнуто заборгованість  за договором  позики в розмірі 3 499 507 грн  98 коп.,  судові витрати  -39 205 грн 05 коп.,  а всього  3 538 713 грн 03 коп. 
За її заявами  розпочато  примусове виконання  рішення   суду,  відкриті два  виконавчих провадження №60869968, №60918423. Ні грошових  коштів,  ні  майна, за рахунок   якого  можна   задовольнити її вимоги на  теперішній час у боржника не виявлено. 
  Відповідно  до  Інформаційних довідок   з  Державного  реєстру  речових прав на  нерухоме  майно від 11.11.2019,    ОСОБА_2 , маючи  прострочену  заборгованість  за зобов`язаннями  з повернення  грошових коштів,   18 жовтня 2017  року  подарувала  все своє  нерухоме майно - двокімнатну  квартиру  АДРЕСА_1    своїй онучці -  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  а  гараж (машиномісце) АДРЕСА_2 ,  своїй  дочці -  ОСОБА_3 . 
Вказаними  діями  ОСОБА_2 умисно  створила перепони для відновлення  її майнових інтересів, протягом  місяця після  подання  заяви про   забезпечення  позову  переоформила  все своє  нерухоме майно  на  родичів з метою  його   приховати від виконання  в майбутньому  за його  рахунок  судового  рішення  про  стягнення з неї  грошових коштів. Вважає зазначені договори дарування фіктивними та такими, що вчинені без наміру створення правових наслідків.
У травні 2020 року  ОСОБА_5   звернулась до суду  з заявою  про  забезпечення  позову,  в якій просила  накласти заборону  відчуження  на  квартиру  АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна  70844680000) та гараж,  розташований за адресою: АДРЕСА_2   ( реєстраційний номер  об`єкта  нерухомого майна  71444280000).
Зазначила,  що  враховуючи  предмет позову  та заявлену  нею  реституцію, застосування   вказаного виду  забезпечення  позову  дасть  змогу  ефективно  забезпечити виконання  рішення  суду   у разі задоволення  позову.  Вірогідність  відчуження  спірного  нерухомого майна з метою уникнення   виконання  рішення  суду   досить  висока. Невжиття заходів  забезпечення  позову   може призвести до  чергового  переоформлення  прав власності на  нерухомість  з родичів ОСОБА_2 на  третіх осіб для унеможливлення  виконання  рішення  суду.    
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1  про забезпечення позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року та ухвалити нове  судове  рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.  
Вважає  оскаржувану  ухвалу   незаконною  та необґрунтованою  з огляду  на  неповне  з`ясування  обставин, що  мають  значення  для справи,  невідповідність  висновків, викладених  у рішенні  суду   першої інстанції,  обставинам справи,  порушення  норм  процесуального  права. 
Зазначила, що подана заява про забезпечення позову викладена у повній відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України,  нею було   повно  обґрунтовано  необхідність  забезпечення  позову.  Зазначена  в заяві  інформація  підтверджувалася відповідними доказами - документами, які були додані  до  позовної заяви. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3   просить  відмовити у задоволенні  апеляційної скарги в частині  скасування  ухвали суду  про  відмову у задоволенні  заяви про  забезпечення  позову та  залишити ухвалу  суду  першої  інстанції у вказаній  частині без змін.  
Вважає, що  позивач прагне  забезпечити позов   з метою  виконання ОСОБА_2   боргових зобов`язань у розмірі  3 538 713 грн  03 коп., а не  з метою  гарантування  виконання  рішення  суду  в даній  справі. 
Крім цього,  даний позов  має   немайновий характер, а  вид запобіжного  заходу, на обрання  якого посилається   позивач,  має майновий характер.  Позивачем  не  проведено  аналіз  та доведення   співмірності  вжиття заходу забезпечення  позову  у вигляді  заборони відчуження  нерухомості із заявленими вимогами  про  визнання  договорів  дарування  недійсними. Позивачем  також не доведено   намір  власника майна  провести його відчуження   у майбутньому. 
В  судовому  засіданні  представник  ОСОБА_1 -  адвокат Довгун  І. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її  задовольнити.
Представник  ОСОБА_3 -  адвокат Гомонай В. Я., представник ОСОБА_2 - адвокат  Круглій  М.Ю.  просили апеляційну  скаргу  залишити без задоволення,  а ухвалу суду  першої інстанції  без змін. 
Інші  учасники справи в судове  засідання  не  з`явились,  про  день, час та місце розгляду  справи повідомлені судом належним чином.
Переглянувши справу за  наявними  в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з огляду  на таке.
 Постановляючи ухвалу про  відмову в задоволенні  позову, суд першої інстанції  виходив з того, що  заявником  не  зазначено  про  існування   обєктивних обставин  вважати, що невжиття  заходів  забезпечення  позову  може  утруднити чи зробити неможливим виконання  рішення  суду   у разі задоволення  позову. Позивач просить забезпечити  позов  у визначений ним спосіб без  надання  жодних доказів  того,  що  в разі  невжиття заходів   забезпечення  позову  може  бути утрудненим та неможливим  виконання  рішення  суду  у випадку  задоволення   позову, зважаючи на  зміст позовних вимог  (заявлено немайнові вимоги),  позивачем  не  доведено  будь-яких підстав в силу  ч.2 ст.149  ЦПК  України, які б давали     суду  право  забезпечити позов  у визначений  позивачем  спосіб.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до частини першої та другої ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов може бути забезпечений забороною  вчиняти певні  дії  (пункт 2 частини 1 статті 150 ЦПК  України). 
Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Предметом спору в даному випадку є правомірність відчуження належного ОСОБА_2   нерухомого майна  при наявності  невиконаних  грошових  зобов`язань за договором  позики, укладеного  17  лютого  2016 року  між  нею  та позивачем,  розмір  яких  відповідно  до  постанови   Київського  апеляційного  суду   від 17 жовтня 2019 року  становить   3 499 507 грн  98 коп., а з урахуванням понесених  позивачем  судових  витрат  - 3 538 713 грн 03 коп. 
З огляду  на   викладене, накладення  заборони на  відчуження  спірного майна  - квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна  70844680000) та гараж,  розташований за адресою: АДРЕСА_2   ( реєстраційний номер  об`єкта  нерухомого майна  71444280000)до закінчення розгляду справи по суті відповідає меті забезпечення позову.
При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову у виді  заборони його  відчуження не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки вказане майно фактично зберігається в користуванні власників, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Позивачем наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано  необхідність їх вжиття.
Суд першої інстанції не  надав належної  оцінки  змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову,  не  надав  належної  оцінки  зазначеним в ній аргументам, наявність у відповідачів реальної можливості до ухвалення рішення у справі розпорядитися спірним майном на власний розсуд  не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про недоведеність доцільності застосування заходів забезпечення позову і необґрунтовано відмовив в задоволенні заяви.
Оскільки  заявлено  вимогу  про  визнання  договору  купівлі-продажу  квартири недійсним, обраний позивачем вид забезпечення позову узгоджується і є співмірним з заявленими позовними вимогами, необхідність застосування такого заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що його незастосування може призвести  до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. 149-150 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість вимог   заяви.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала суду  першої інстанції   постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про задоволення заяви.
Керуючись ст. 149, 150, 153, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва  від 22 травня 2020 року скасувати. 
Постановити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1   про  забезпечення  позову задовольнити.
В порядку  забезпечення  позову  заборонити  відчуження  квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна  70844680000), що  належить на праві власності  ОСОБА_4 ,   та гаражу (машиномісця) АДРЕСА_2   ( реєстраційний номер  об`єкта  нерухомого майна  71444280000), що належить  на  праві власності  ОСОБА_3 ,   до закінчення розгляду справи по суті.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена  до  Верховного  Суду  протягом тридцяти днів  з дня  складення  повного  судового  рішення. 
Повний  текст постанови складено  18 вересня  2020  року. 
 
Суддя-доповідач:
 
Судді: