Постанова
Іменем України
 
14 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2/1522/12775/11 
 
провадження №61-20397св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - перший заступник прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, 
відповідачі: Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Одеса, ОСОБА_1 , 
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 рокуу складі судді Гірняк Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2011 року перший заступник прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду із позовом до Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Одеса, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування майна з чужого незаконного володіння.
 
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2007 року було визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0751 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі цього рішення суду ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів           на право власності на землю та на право постійного користування           землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією  державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за                                     № 210750502142. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2008 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2007 року було скасовано за нововиявленими обставинами, а ухвалою суду                   від 16 травня 2008 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду. 
22 травня 2008 року земельна ділянка площею 0,0751 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була продана ОСОБА_3 ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останній було видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку.
Оскільки вказана земельна ділянка вибула з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому воно було скасовано, перший заступник прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради просив суд: витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0751 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 010350501408; визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0751 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_1 , який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 0010350501408.
 
Короткий зміст судових рішень 
 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року у складі судді Науменка А. В. позов першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено.
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0751 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 010350501408.
Визнано недійсним і скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0751 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_1 , який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 0010350501408.
 
Не погодившись із заочним рішенням Приморського районного суду            м. Одеси від 04 квітня 2013 року, ОСОБА_2 подав апеляційну скарги на це судове рішення, вказуючи на те, що він не брав участі у справі, однак суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки на час ухвалення оскаржуваного судового рішення власником спірної земельної ділянки була ОСОБА_4 , яка на підставі договору дарування від 25 квітня 2017 року подарувала цю земельну ділянку ОСОБА_5 , яка є його дружиною, отже це майно, яке набуто за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року та повернуто її заявнику.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки    ОСОБА_2 , який звернувся із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, що відповідно до статті 352 ЦПК України є підставою для відмови у прийнятті апеляційної скарги і її повернення товариству.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 15 листопада 2019року відмовлено у відкритті касаційного провадження в частині оскарження заочного рішення Приморського районного суду                   м. Одеси від 04 квітня 2013 року, відкрито касаційне провадження в частині оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2020 року справу призначено             до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у прийнятті його апеляційної скарги на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року, оскільки суд першої інстанції, розглянувши справу за позовом першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м. Одеса, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування майна з чужого незаконного володіння та, ухваливши рішення у цій справі без залучення ОСОБА_4 до участі у справі, позбавив її можливості на участь у судовому процесі із захистом своїх законних прав та інтересів, тому ухвалене судове рішення завдає шкоди, що полягає у несприятливих наслідках для нього.
 
Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року у складі судді Науменка А. В. позов першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено.
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0751 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 010350501408.
Визнано недійсним і скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0751 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_1 , який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 0010350501408.
 
Не погодившись із заочним рішенням Приморського районного суду            м. Одеси від 04 квітня 2013 року, ОСОБА_2 подав апеляційну скарги на це судове рішення, вказуючи на те, що він не брав участі у справі, однак суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки на час ухвалення оскаржуваного судового рішення власником спірної земельної ділянки була ОСОБА_4 , яка на підставі договору дарування від 25 квітня 2017 року подарувала цю земельну ділянку ОСОБА_5 , яка є його дружиною, отже це майно, яке набуто за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року та повернуто її заявнику.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального               кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції       Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.
 
У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.
 
Як указує Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод          (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява                    № 36760/06, § 230).
 
У справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France), заява № 23805/94, § 36) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
 
ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» (De Geouffre de la Pradelle v. France, заява № 12964/87, § 28).
 
Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою,  ОСОБА_2 вказував на те, що він не брав участі у справі, однак суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки на час ухвалення оскаржуваного судового рішення власником спірної земельної ділянки була ОСОБА_4 , яка на підставі договору дарування від 25 квітня 2017 року подарувала цю земельну ділянку ОСОБА_5 , яка є його дружиною, отже це майно, яке набуто за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.
 
Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги та повертаючи її              ОСОБА_2 , апеляційний суд не врахував, що останній звернувся до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права та інтереси (частина перша статті 352 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. 
 
Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
 
Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, провадження № 61-41547сво18.
 
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги та повертаючи її                 ОСОБА_2 , апеляційний суд наведеного не врахував, неправильно застосував положення статті 358 ЦПК України, а тому оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою. 
 
Крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що підстави повернення апеляційної скарги визначені у частині п`ятій статті 357 ЦПК України, однак вказаною нормою не передбачено процесуальної можливості повернення апеляційної скарги у випадку, якщо апеляційну скаргу подано особою, яка не брала участі у справі, і судом не вирішувалося питання про її права, свободи, інтереси, та (або) обов`язки.
 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі. 
 
Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана         ухвала апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 рокускасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович