УХВАЛА

29 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 420/3322/19
адміністративне провадження № К/9901/17814/20
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О.О., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2020 року
у справі № 420/3322/19
за позовом    ОСОБА_1  
до військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Борисова Євгена Михайловича, Військової частини НОМЕР_1 Одеського загону морської охорони 
третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 ;
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки,-
про визнання протиправною діяльності та про визнання протиправною бездіяльності, а також про стягнення моральної шкоди,  визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язати прийняти відповідне рішення,-

установив:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до  військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 , Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною діяльність військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , пов`язану  з призовом на строкову військову службу ОСОБА_3 , що виразилася у невиконанні зобов`язання ведення персонального якісного обліку та нездійснення належного контролю за веденням військового обліку призовників, зокрема, ОСОБА_3 ;
- визнати протиправною бездіяльність військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , пов`язану з призовом та звільненням зі строкової військової служби з Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця строкової служби ОСОБА_3 , що виразилася у відмові призначити комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця, складає акт обстеження та надсилає його  військовому комісару Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- стягнути з військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі п`ятнадцять тисяч гривень;
- визнати протиправним та скасувати рішення військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 ,  рішення військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 та рішення командира Військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для дострокового звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_3 ;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ) прийняти відповідне рішення щодо дострокового звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_3 відповідно до п.п. ґ п. 8  ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в зв`язку з необхідністю стороннього догляду за хворим батьком ОСОБА_1 , який потребує постійного стороннього догляду і допомоги.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2020 року, позов задоволено частково. 
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу. 
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у   частині першій   цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених   частинами другою   і   третьою   статті 353 цього Кодексу.
Відтак касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції, відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України. 
Касаційна ж скарга в частині обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції наведеного не містить. Фактично скарга позивача в частині наведених обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи та незгоду з оцінкою доказів судами попередніх інстанцій, без зазначення випадків встановлених ч. 4 ст. 328 КАС України.
Враховуючи, що скаржником в касаційній скарзі не викладено підстави для касаційного оскарження, суд прийшов до висновку про наявність підстав для її повернення. 
Відповідно до ч. 7 ст. 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному ст. 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.
Керуючись статтями 248, 328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2020 року – повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    О.О. Шишов