Номер провадження: 22-ц/813/3437/20 
Номер справи місцевого суду: 2-4315/11
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Комлевої О.С.,
Цюри Т.В.,
за участю секретаря                Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відсутність учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року у цивільній справі за заявою Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа,
встановив:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2011 року були задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство (далі - АТ «ПУМБ»), до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №5699974 від 19 вересня 2007 року. Вказаним рішенням суду з позичальника і поручителя в солідарному порядку стягнуто на користь банку 2126601,73 грн., де борг за тілом кредиту – 1666121,14 грн., за процентами – 354780,59 грн., пеня - 105700 грн.
Рішення суду набрало законної сили і 16.02.2012 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист для примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» зазначеної заборгованості.

Проте, із заявою про видачу виконавчого листа для виконання судового рішення в примусовому порядку АТ «ПУМБ» звернувся до Першого Київського ВДВС ОМУЮ лише 02.10.2015 року.

Виконавче провадження було відкрито, а 28.04.2016 року виконавче провадження було завершено і державним виконавцем вказаного ВДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

10.06.2019 року, тобто після збігу трирічного строку після надання заяви про примусове виконання судового рішення та після завершення виконавчого провадження, представник АТ «ПУМБ» надав запит до Першого Київського ВДВС про стан виконавчого провадження, після чого 10.09.2019 року отримав письмову відповідь головного державного виконавця Першого Київського ВДВС Алієва А.Т. про те, що 28.04.2016 року виконавче провадження було завершено і державним виконавцем вказаного ВДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

04.10.2019 року до Київського районного суду м.Одеси надійшла заява від представника АТ «ПУМБ» про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 2126601,73 грн. і поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа. В заяві представник банку зазначив, що: «при поштовій пересилці виконавчий лист був втрачений», оскільки вони його не отримували.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2019 року заяву АТ «ПУМБ» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ «ПУМБ» ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року, та задоволення  заяви АТ «ПУМБ» про видачудублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначене на 01.07.2020 року, на 13 год. 00 хв. (а.с. 71-73), за виключенням боржників ОСОБА_3 , від яких протягом півтора місяці поштова кореспонденція не повернулась.

Разом з тим, 01.07.2020 року від представника заявника апеляційної скарги АТ «ПУМБ» - адвоката Бойко С.В. до суду апеляційної інстанції надійшла заява про розгляд справи без участі представників сторін у судовому засіданні (а.с.74-76), у зв`язку із тимчасовим запровадженням заходів з метою попередження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом «СОVІD-19».
Враховуючи зазначені обставини, та те, що провадження в суді апеляційної інстанції перебуває більше 4-х місяців, крім того, за змістом ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією статтею, тобто явка учасників справи до суду апеляційної інстанції є необов`язковою, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів..
Також колегія суддів враховує, що в даному випадку предметом апеляційного розгляду є процесуальне питання, вирішення якого є крайнє необхідним для об`єктивного і законного розгляду справи по суті позовних вимог, тобто є невідкладним. 

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п. 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, з наступними змінами (а.с. 77), апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Слід також зазначити, що жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 06.07.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що представник АТ «ПУМБ» не надав суду належних та допустимих доказів втрати оригіналу виконавчого листа, при цьому в заяві взагалі не вказані причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів, виходячи з наступних обставин.
Як було вказано вище, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2011 року були задоволені позовні вимоги ПАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №5699974 від 19 вересня 2007 року, згідно якого з позичальника і поручителя в солідарному порядку було стягнуто на користь банку 2126601,73 грн., де борг за тілом кредиту – 1666121,14 грн., за процентами – 354780,59 грн., пеня - 105700 грн. (а.с.25-26).
Вказане рішення суду набрало законної сили, у зв`язку з чим 16.02.2012 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист для примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» зазначеної заборгованості.

Проте, із заявою про видачу виконавчого листа для виконання судового рішення в примусовому порядку АТ «ПУМБ» звернувся до Першого Київського ВДВС ОМУЮ лише 02.10.2015 року, тобто вже з пропуском не тільки існуючого на той час річного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (ст. 22 Закону України (далі – ЗУ) «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року), а і трирічного, який був встановлений ст. 12 нового ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності 06.10.2016 року. 

Однак, не дивлячись на це, виконавче провадження було відкрито (відповідна постанова або її копія в матеріалах справи відсутня), а 28.04.2016 року виконавче провадження було завершено і державним виконавцем вказаного ВДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

10.06.2019 року, тобто після збігу трирічного строку після надання заяви про примусове виконання судового рішення та після завершення виконавчого провадження, представник АТ «ПУМБ» надав запит до Першого Київського ВДВС про стан виконавчого провадження, після чого 10.09.2019 року отримав письмову відповідь головного державного виконавця Першого Київського ВДВС Алієва А.Т. про те, що 28.04.2016 року виконавче провадження було завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» і державним виконавцем вказаного ВДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.
В подальшому матеріали виконавчого провадження ВП № 490013691 було знищено за спливом трирічного строку зберігання, встановленого п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом МУЮ від 25.12.2008 року № 2274/5 (а.с.7).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. 
Пунктом 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто, законодавством чітко визначений строк, після якого не може бути видано дублікат виконавчого листа, а саме: після закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Такі правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 2-836/11, провадження № 14-308 цс 19.

Крім того, як було вказано вище, відповідно до ст.22 ч.1 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час видачі районним судом виконавчих листів, строк пред`явлення виконавчих листів, виданих на підставі рішення, що набуло законної сили - протягом року з дня набрання рішенням законної сили. АТ «ПУМБ», як стягувач мав можливість протягом встановленого законом строку використовувати права надані законом, контролювати процес стягнення, робити відповідні запити та інше, враховуючи що в АТ «ПУМБ» може працювати не один юрист, у тому числі по цивільно-правовим договорам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що виконавчий лист за №2-4315\11 був пред`явлений для примусового виконання стягувачем - АТ «ПУМБ» до Київського ВДВС 02.10.2015 року. 
28.04.2016 року державним виконавцем винесена постанова про завершення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4315\11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» 2126601,73 грн. Як вказано в листі головного державного виконавця Першого Київського ВДВС від 10.09.2019 року: «копію постанови разом з оригіналом виконавчого листа направлено на адресу стягувача».
Стягувач має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. 

В свою чергу суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин та характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до положень ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. З червня місяця 2016 року строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено 3 роки. 
У зв`язку з цим у даному випадку за наданими заявником документами, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 визначався до 29.04.2019 року.

Крім того, положення ЗУ «Про виконавче провадження», що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.
Протягом цього строку стягувач, який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів. Зокрема, поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, та підтверджені належними доказами.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що заява АТ «ПУМБ» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката виконавчого документа у справі за позовом ПАТ «ПУМБ», до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягає. 
Вказаний висновок суду першої інстанції не протирічить вимогам чинного та міжнародного законодавства, які передбачають, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції, та на що посилається заявник апеляційної скарги.

Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку визначає ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ, та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто стадія виконання судових рішень про стягнення кредитної заборгованості не може бути безмежною і безстроковою, а має бути здійснена у суворій відповідності до вищезазначених вимог чинного законодавства, яким регулюються питання виконання судових рішень, та у встановлений законом строк. 

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги – АТ «ПУМБ» про те, що вони не отримувати від Першого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області виконавчого листа та копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.04.2016 року, є слушними лише частково, так як ніщо не перешкоджало у встановлений річний, а потім трирічний строк з моменту направлення виконавчого листа до виконання - 02.10.2015 року, вживати всіх необхідних заходів для виконання судового рішення, проте вони цього не здійснювали аж до 10.06.2019 року, тобто вже після збігу трирічного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, коли вини звернулись до державного виконавця з відповідним запитом про стан виконавчого провадження.
Зазначені обставини свідчать не про що інше, як про довгострокову бездіяльність посадових осіб АТ «ПУМБ», які мають здійснювати контроль за виконанням судових рішень, по яким АТ «ПУМБ» є стягувачем, яку вони на даний час бажають перекласти на органи ВДВС та суди України.
При цьому, колегія суддів виходить із того, що матеріали справи не мають доказів того, що АТ «ПУМБ» оскаржував бездіяльність державних виконавців, яка полягала в довгостроковому невиконанні судового рішення, та не звертався до суду у встановлений трирічний строк із заявою про видачу дублікатів виконавчого листа про стягнення на його користь заборгованості за судовим рішенням, а звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання лише після збігу строку для виконання судового рішення і знищення виконавчих проваджень.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги з приводу того, що з моменту закінчення виконавчого провадження і до часу звернення з даною заявою АТ «ПУМБ», вони не отримували від ДВС ні виконавчого листа, ні постанови про закінчення виконавчого провадження, так як згідно Витягу з Журналу вхідної кореспонденції АТ «ПУМБ» перевірка надходження вказаних документів до АТ «ПУМБ» перевірялась лише за період з 27.04.2016 року по 24.06.2016 року. 
Будь-яких доказів того, чи проводилась перевірка в подальшому, матеріали справи і доводи апеляційної скарги не містять. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти зустрічних позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення, яке складено 06.07.2020 року. 

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

О.С. Комлева

Т.В. Цюра