Справа № 299/4225/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        18 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Куштана Б.П., 
за участі секретаря – Чучка Н.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Виноградівського районного суду від 24 квітня 2019 року (головуючий суддя Надопта А.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Баранової Жанни Володимирівни, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа, що не заявляє вимог щодо предмета спору – Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9, вчинений 12.02.2016 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Барановою Жанною Володимирівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №08/300/41 від 01.08.2008, яка станом на 12.02.2016 складає: заборгованість по відсотках – 58 385,72 доларів США, заборгованість по кредиту – 151 433,61 доларів США, всього на загальну суму – 209 819,33 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2016 становить 5 472 857,74 гривень, та понесені ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по вчиненню виконавчого напису в розмірі 25000 гривень. 
На обґрунтування свого позову посилався на те, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вимог закону за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості; про спірність заборгованості свідчить включення заборгованості за період більше трьох років з порушенням строку давності; напис вчинено з порушенням вимог ст.ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат»; позичальник на момент пред`явлення цього позову понад 7 років не здійснював погашення заборгованості, а тому у силу п. 4.4 кредитного договору за невиконання обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким що сплив, та, відповідно, позичальник був зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню); після спливу такого моменту (закінчення строку кредитування) Банк не мав права нараховувати відсотки. 
Рішенням Виноградівського районного суду від 24 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.
У апеляційній скарзі, крім доводів, зазначених у позовній заяві, вказував, що що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», на підставі якої нотаріус вчинив виконавчий напис. 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13.02.2020 залучено до участі у справі Aкціонерне товариство «Альфа-Банк», як правонаступника відповідача – Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка апеляційну скаргу підтримала, представника АТ «Альфа-Банк», яка просила скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив, зокрема, із того, що для вчинення виконавчого напису ПАТ «Укрсоцбанк» було надано всі необхідні документи, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів; посилання позивача на вчинення виконавчого напису після спливу трирічного строку давності та після строку визначеного статтею 88 Закону України «Про нотаріат» є необґрунтованими, оскільки строк позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України і строк, в межах якого нотаріус вчиняє виконавчі написи, не є тотожними поняттями і відрізняються по своїй природі; посилання позивача на необґрунтованість поданої Банком нотаріусу виписки з рахунка боржника не є предметом доказування у справі.
Проте із такими висновками місцевого суду погодитися не можна.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №08/300/41, згідно умов якого позичальник отримав кредит в сумі 140 000 доларів США зі сплатою 13,5% процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до Договору. 
Порядок погашення кредиту визначено до 25 числа кожного місяця, починаючи із серпня 2008 року (останній платіж 30.07.2027) та з кінцевим терміном повернення заборгованості по Кредиту до 30.07.2027 (а.с.19-27).
20.10.2008 сторони договору уклали Додаткову угоду №1 до Договору кредиту про зміну процентної ставки на рівні 14,00 % річних (а.с.28)
21.07.2009 між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору кредиту про зміну умов кредитування в частині збільшення суми кредитування та зміни розміру щомісячних платежів; а також в угоді (пункт 3) сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів, визначених п.1.1 Договору та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезгаданого письмового повідомлення кредитора (а.с.29-30, 66-66зв).
Банк зобов`язання з надання грошових коштів за кредитним договором та Додатковими угодами виконав, що не заперечувалося позичальником.
Позичальник ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання, допускав прострочення виконання своїх зобов`язань. 
Банк надсилав позичальнику ОСОБА_1 вимогу від 13.01.2012 № 201.5-33/96-382, в якій зазначав, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань у позичальника станом на 13.01.2012 рахується заборгованість у розмірі 205 166,95 доларів США, з яких: 136 802,41 доларів США – поточний кредит; 14 631,20 доларів США – прострочений кредит; 176,67 доларів США – поточні відсотки; 53556,67 доларів США – прострочені відсотки (а.с. 93).
Така вимога ПАТ «Укрсоцбанк» була направлена позичальнику за двома відомими Банку адресами ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) та вручена адресату, відповідно, 16.01.2012 та 17.01.2012, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення (а.с. 94 і зворот).   
12.02.2016 ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Баранової Ж.В. із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі кредиту №08/300/41, укладеному 01.08.2008 із ОСОБА_1 , з метою погашення перед ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором кредиту у загальному розмірі 209 819,33 доларів США.
У вказаній заяві Банком зазначено заборгованість, зокрема, за тілом кредиту у розмірі 151433,61 доларів США, що дорівнює заборгованості за тілом кредиту, визначеній у вимозі від 13.01.2012 № 201.5-33/96-382 (сумі поточної та простроченої заборгованості за кредитом). Тобто, із 13.01.2012 до 12.02.2016 заборгованість за тілом кредиту не зменшилась.
У заяві до нотаріуса вказано, що строк, за який виникла заборгованість та провадиться стягнення, визначено з 01.08.2008 по 12.02.2016. До заяви Банком додано: Договір кредиту та дві Додаткові угоди, копії вимоги про усунення порушень зобов`язання та поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, виписка по рахунках заборгованості ОСОБА_1 (а.с.84)
12.02.2016 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Барановою Жанною Володимирівною на підставі вищевказаної заяви було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 9, про стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №08/300/41 від 01.08.2008 року, яка станом на 12.02.2016 становить заборгованість по відсотках – 58 385,72 доларів США, заборгованість по кредиту – 151 433,61 доларів США, всього на загальну суму – 209 819,33 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2016 року становить 5 472 857,74 гривень, та понесені ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по вчиненню виконавчого напису в розмірі 25 000 гривень. У написі зазначено, що строк, за який проводиться стягнення – становить по 12.02.2016 (а.с.17-18)
На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем Закарпатського виконавчого округу Ярошевським Д.А., було відкрито виконавче провадження № 57288017 про стягнення з ОСОБА_1 вказаних вище сум (а.с.9-10, 15).
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Відповідно до вказаної норми умовами вчинення виконавчих написів, крім строків їх вчинення, є підтвердження поданими документами безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Відповідно до пункту 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. N 296/5, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Безспірний характер документів, які встановлюють заборгованість, повинен бути підтверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат».
Перш ніж вчинити виконавчий напис, нотаріус повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. N 1172, чи подані всі передбачені цим Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.
Пунктом 4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 22.02.2012 передбачено, що виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із п.3.5. глави 16 вищевказаного Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення зазначені у Переліку документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
 Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таку правову позицію Великої Палати Верховного Суду наведено постанові від 27.03.2019 у справі N 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі N 916/3006/17.
Вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису (позицію Великої Палати Верховного Суду наведено у постанові від 02.07.2019 у справі N 916/3006/17).
 Згідно з пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік), для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Згідно підпунктів 3.3, 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 22.02.2012 якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.
Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.
У даній справі встановлено, що боржник ОСОБА_1 узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 30.07.2027, сплачуючи її частинами згідно з графіком погашення кредиту до 25 числа (включно) кожного місяця.
Отже, сторони кредитного договору встановили не лише строк дії договору кредиту, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі кредитного договору.
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі кінцевого строку кредитування, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем строку внесення чергового платежу. 
Перебіг трирічного строку для вчинення виконавчого напису починається з дня виникнення права вимоги стосовно кожного щомісячного платежу, а саме після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Судом встановлено, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на момент вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису є іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, оскільки включає суми заборгованості із 01.08.2008, тобто поза межами трирічного строку перед вчиненням напису (12.02.2016). 
Так, із заяви Банку, що була надана нотаріусу, вбачається (а.с. 84), що заборгованість ним було обчислено із 01.08.2008 по 12.02.2016, тобто, за період більше трьох років на момент вчинення напису.
Факт включення сум заборгованості, що нараховані понад три роки перед звернення Банку до нотаріуса, є підставою для визнання заборгованості спірною.
Таким чином, виконавчий напис № 9 від 12.02.2016 вчинено понад трирічний строк, визначений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості
Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 наведено правову позицію про те, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.
У даній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 307/1580/17 щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема, про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення у договорі сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса (ст. 88 Закону України «Про нотаріат») повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін.
При цьому слід зазначити, що у матеріалах справи, яка розглядається, відсутні докази укладення між сторонами письмового договору про збільшення позовної давності.
Висновок місцевого суду про те, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість є безспірною, оскільки нотаріусу надано всі документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою КМУ прийнято постанову від 29.06.99 N 1172 – є помилковим.
Також колегією суддів встановлено, що раніше - 27.03.2012 - ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до Приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт В.І. із заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі № 08/300/41 від 01.08.2008 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості ОСОБА_1 за тим же договором кредиту №08/300/41 від 01.08.2008 перед ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 209 524,87 доларів США (а.с.219).
До вказаної заяви від 27.03.2012 Банком було додано розрахунок заборгованості, у якому зазначено заборгованість за тілом кредиту у розмірі 151433,61 доларів США та за відсотками у сумі 58091,26 доларів США, при цьому такий розрахунок було обчислено за період із 01.08.2008 до 26.03.2012.
Із цього розрахунку слідує, що останній платіж на погашення заборгованості за договором кредиту №08/300/41 від 01.08.2008 (погашення за відсотками) позичальником ОСОБА_1 було здійснено 17.02.2010 (а.с.220). 
Виконавчий напис за такою заявою Банку було вчинено Приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт В.І. 27 березня 2012 року (а.с.221).
У справі, що переглядається апеляційним судом, Банком не було надано доказів здійснення сплати ОСОБА_1 після вищевказаної дати (17.02.2010).
Згідно з підпунктами 3.3.7 та 3.3.8 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту і своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями.
Відповідно до п.п.4.4 Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених в п.п.3.3.7, 3.3.8 Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Додатковою угодою №2, укладеною між сторонами Кредитного договору 21.07.2009, внесено зміни до п. 1.1 Кредитного договору встановлено кінцевий термін погашення заборгованості до 30.07.2027, а також у п. 3 Додаткової угоди № 2 сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п.1.1 Договору та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезгаданого письмового повідомлення кредитора.
Наведений пункт 3 Додаткової угоди №2 не відміняє узгоджених сторонами домовленостей у п.п. 4.4 кредитного договору щодо спливу строку зобов`язання у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків більше ніж 90 календарних днів.
До того ж, у пункті 4 Додаткової угоди №2 сторонами кредитного договору визначено, що решта умов кредитного договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даній Додатковій угоді.
Колегія суддів зазначає, що Додатковою угодою №2 не було змінено п.п.4.4 кредитного договору, тобто, не було викладено такий пункт в іншій редакції і не було його виключено. 
При цьому п.п.4.4 Кредитного договору, який передбачає умови настання спливу строку користування кредитом у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених в п.п.3.3.7, 3.3.8 кредитного договору, протягом більше ніж 90 календарних днів – не суперечить п.3 Додаткової угоди №2, котрий передбачає право кредитора (а не обов`язок) вимагати від позичальника дострокового погашення при простроченні сплати процентів/кредиту більш ніж на 30 календарних днів, а також порядок реалізації такого права кредитором. 
Натомість, із п.п.4.4 Кредитного договору чітко слідує узгодження умов настання спливу строку користування кредитом. 
З їх змісту слідує, що кредитором та боржником узгоджено різні правові наслідки настання прострочення виконання зобов`язань позичальником у різні строки – понад 30 днів та у строк понад 90 днів.
Відтак п.п.4.4 Кредитного договору є чинним.
Зазначеним підпунктом 4.4 Кредитного договору сторони врегулювали питання зміни строку виконання основного зобов`язання (його спливу) та визначили саме обов`язок позичальника достроково повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи настання передбачених договором умов зміни строку кредитування (виконання основного зобов`язання), а також у разі пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.
ОСОБА_1 вказував, що припинив сплачувати чергові платежі за сім років перед поданням позову у даній справі, який пред`явлено у грудні 2018 року. Дані обставини відповідачами не заперечено і не спростовано, а також узгоджується з наявними у справі письмовими доказами (а.с.93, 96).
Зазначене свідчить про неналежне виконання позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 договору кредиту, а тому відповідно до пункту 4.4 кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів після припинення сплати позичальником заборгованості. 
Попри те, що Банком не надано доказів стосовно дати здійснення останнього погашення заборгованості позичальником, нотаріусом вчинено виконавчий напис щодо заборгованості, нарахованої Банком аж до 12.02.2016, тобто, до неї входить заборгованість за відсотками, нарахована після спливу строку кредитування визначеного п.п. 4.4 договору кредиту. 
Наведена обставина також свідчить (разом із фактом включення сум заборгованості, що нараховані понад три роки перед звернення Банку до нотаріуса) про те, що заборгованість на час вчинення виконавчого напису не була безспірною.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, відповідно до пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
До суду першої інстанції ОСОБА_1 було сплачено 705,00 грн судового збору (а.с. 1) та за подання апеляційної скарги 1153,50 грн (а.с. 153), які підлягають стягненню з Акціонерного товариства «Альфа-Банк».
Керуючись ч. 4 ст. 258, 265, п.2 ч. 1 ст. 374, п.п.1, 3, 4 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Виноградівського районного суду від 24 квітня 2019 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9, вчинений 12 лютого 2016 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Барановою Жанною Володимирівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №08/300/41 від 01.08.2008, яка станом на 12.02.2016 складає: заборгованість по відсотках – 58 385,72 доларів США, заборгованість по кредиту – 151 433,61 доларів США, всього на загальну суму – 209 819,33 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2016 становить 5 472 857,74 гривень, та понесені ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по вчиненню виконавчого напису в розмірі 25000 гривень.
Стягнути із Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 1858,50 гривень з яких 705,00 гривень судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та 1153,50 гривень, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 30 червня 2020 року.

Головуюча:        
       
Судді: