ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 766/22227/17
провадження № 61-550св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Головуючого - Крата В. І.,  
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,               Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Друга Херсонська державна нотаріальна контора, 
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року в складі колегії суддів Орловської Н. В., Кутурланової О. В., Майданіка В. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
18 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Другої Херсонської державної нотаріальної контори та просила поновити строк звернення до суду, визнати неправомірними дії державного нотаріуса Другої Херсонської державної нотаріальної контори Кравченко Ірини Олегівни щодо скасуванню заповіту від 17 січня 2014 року, яким ОСОБА_3 заповіла все своє майно на користь ОСОБА_1 , та зобов`язати державного нотаріуса Другої Херсонської державної нотаріальної контори Кравченко І. О. відновити дію заповіту шляхом внесення відповідних відомостей до Спадкового реєстру.
 
В обгрунтування позову ОСОБА_1 послалася на те, що 22 листопада                   2017 року дізналась про смерть ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
ОСОБА_3 в заповіті від 17 січня 2014 року все своє майно заповіла                                 ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де дізналася, що рідна сестра спадкодавця                         ОСОБА_2 , яка в серпні 2014 року на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона призначена опікуном недієздатної ОСОБА_3 , звернулася до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А. М. із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 .
 
Окрім того ОСОБА_1 дізналася, що заповіт від 17 січня 2014 року скасований державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Кравченко І. О. як такий, що складений недієздатною особою.
 
Позивач уважала, що такі дії нотаріуса є протиправними, оскільки заповіт був складений ОСОБА_3 до визнання її недієздатною.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 вересня                       2018 року позов задоволено, визнано дії державного нотаріуса Другої Херсонської державної нотаріальної контори Єрьоменко (Кравченко) Ірини Олегівни по скасуванню заповіту ВРП 496322 від 17 січня 2014 року, згідно якого ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_1 , неправомірними та зобов`язано відновити дію заповіту шляхом внесення відповідних відомостей до Спадкового реєстру. 
 
Суд першої інстанції виходив із того, що складений 17 січня 2014 року                   ОСОБА_3 заповіт скасовано після визнання її недієздатною за заявою опікуна ОСОБА_2 та за відсутності доказів на підтвердження правомірності вчинення таких дій, що є достатньою підставою для задоволення позовних вимог.Реалізація права на зміну чи скасування заповіту відбувається за правилами, встановленими для складення заповіту. Зокрема, обов`язковою, необхідною є наявність повної цивільної дієздатності заповідача. Скасування заповіту, внесення до нього змін проводиться заповідачем особисто.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року апеляційну скаргу Другої Херсонської державної нотаріальної контори задоволено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Апеляційний суд виходив із того, що на час звернення позивача з даним позовом, спрямованим на відновлення її спадкових прав за заповітом, спадкове майно (автомобіль та об`єкти нерухомого майна) належить на праві власності в порядку спадкування спадкоємцю другої черги за законом ОСОБА_2 , яка є належним відповідачем і не залучена до участі в справі. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
27 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Херсонського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року дана справа призначена до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
ОСОБА_1 указує, що предметом спору в даній справі є рішення нотаріуса, внаслідок яких вона втратила можливість успадкувати майно, а не право власності ОСОБА_2 на таке майно. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив третьої особи на дану касаційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. 
 
Указує, що вона має бути залучена до участі в даній справі як відповідач, оскільки є власником спадкового майна, щодо якого ОСОБА_1 пред`явила вимоги. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що згідно з нотаріально посвідченим заповітом від 17 січня 2014 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 (далі - заповіт).
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25 липня 2014 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 визнана недієздатною зі встановленням опіки. Опікуном призначена ОСОБА_2 , яка є її рідною сестрою.
 
11 серпня 2014 року опікун ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , подала до Другої Херсонської державної нотаріальної контори заяву про скасування заповіту.
 
Постановою державного нотаріуса Другої Херсонської державної нотаріальної контори від 11 серпня 2014 року заповіт скасовано, про що внесений відповідний запис у Спадковий реєстр № 1-1225. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 
 
03 серпня 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини за законом, проте постановою нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу від 06 вересня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що ОСОБА_3 за життя в установленому законом порядку не здійснила реєстрацію своїх речових прав на нерухоме майно та автомобіль.
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування після рідної сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; транспортний засіб; земельну ділянку площею 0,0635 га для ведення садівництва та городництва на території Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ                             від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України(тут і далі у редакції, чинній                               до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» у вказаній редакції, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб».
 
Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (сттаття 1254 ЦК України).
 
Згідно до частини першої статті 54 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент виникнення спірниїх правовідносин) нотаріус, завідуючий державним нотаріальним архівом, посадова особа органу  місцевого  самоврядування  при  одержанні заяви про скасування чи зміну  заповіту,  а  також  при  наявності  нового заповіту,  який  скасовує  чи  змінює  раніше  складений  заповіт, роблять  про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається в державній   нотаріальній   конторі,   у  приватного  нотаріуса,  в державному   нотаріальному   архіві   чи  у  виконавчому  комітеті сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і забезпечують державну реєстрацію нового   заповіту,   змін   до  заповіту,  скасування  заповіту  у Спадковому   реєстрі   відповідно   до  порядку 
затвердженого Кабінетом Міністрів України.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року в справі № 2-1201/2005 (провадження № 61-13700св18) вказано, що «у цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування заповіту за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. Право скасувати заповіт належить лише заповідачу».
 
Тобто, заповіт, складений особою (заповідачем) до визнання її недієздатною, не може бути змінено чи скасовано її опікуном.
 
Тому правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання неправомірними дій нотаріуса щодо скасування заповіту, оскільки за встановленими судом обставинами справи вказана нотаріальна дія вчинена нотаріусом Другої Херсонської нотаріальної контори Єрьоменко І. О. після визнання заповідача ОСОБА_3 недієздатною, на підставі заяви її опікуна ОСОБА_4 .
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) зроблено висновок, що «суд не може підміняти орган до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта». 
 
Нотаріус вносить відповідну інформацію у Спадковий реєстр на підставі рішення суду про визнання його дій неправомірними.
 
Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов неправильного висновку при вирішенні позову в цій частині. Натомість постанова апеляційного суду в указаній частині підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови. Оскільки апеляційний суд безпідставно вважав, що для вирішення даного спору по суті ОСОБА_2 має бути співвідповідачем у цій справі, а не третьою особою, адже в даному випадку саме по собі визнання дій нотаріуса неправомірними не вирішує питання про права та обов`язки ОСОБА_2 .
 
Тому наявні правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги, зміни мотивувальної частини постанови апеляційного суду в частині відмови в задоволенні вимоги про зобов`язання нотаріуса відновити дію заповіту, а в іншій частині - скасування постанови апеляційного суду з залишенням рішення суду першої інстанції в силі. 
 
Керуючись статтями 400, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Херсонського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Другої Херсонської державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання нотаріальних дій неправомірними скасувати. 
 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 вересня 2018 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до Другої Херсонської державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання нотаріальних дій неправомірними залишити в силі.
 
Постанову Херсонського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання нотаріуса відновити дію заповіту змінити та викласти її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
 
Із моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Херсонського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року в скасованій частині втрачає законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                       В. І. Крат
 
Судді                                                                                                     Н. О. Антоненко 
 
                                                                                                               В. І. Журавель
 
                                                                                                               Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                               М. М. Русинчук