Справа № 367/3220/17                                                                                                                         Головуючий у 1інстанції Кафтанов В.В.
Провадження № 33/824/2824/2020                                                                                                      Головуючий у 2 інстанції Капічон О.М.
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
                            
                         КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

                                               П О С Т А Н О В А
                          І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
10 липня 2020 року                                                          м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2017 року, щодо 
 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого
 
                                   В С Т А Н О В И Л А:
 
Відповідно до постанови судді, 14 травня 2017 року о 23 год. 30 хв. в м. Ірпені, по вул. Гостомельське Шосе, 39, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 21099» н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності 2 свідків.
 
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.
 
Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
 
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки він не був належним чином повідомлений про дату та час проведення судового розгляду та фактично був усунений від повноцінної участі у розгляді справи. Вказує, що йому не було надіслано жодної повістки про розгляд справи, внаслідок чого він не брав участі у жодному судовому засіданні. Про існування оскаржуваної постанови дізнався лише в кінці травня 2020 року, звернувшись до ТРЦ МВС України для проведення реєстраційних операцій з транспортними засобами. Під час особистого ознайомлення з матеріалами справи 05 червня 2020 року він дізнався про всі обставини справи. До вказаного часу не знав про вирішення справи, оскільки з червня по кінець липня 2017 року перебував за межами України. 
 
Вивчивши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважаю, що вона підлягає поверненню апелянту, разом з доданими до неї матеріалами, виходячи з наступного.
 
У відповідності до ч.  2 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
 
Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена Ірпінським міським судом Київської області 17 липня 2017 року. Разом з тим, апеляційна скарга була направлена до суду засобами поштового зв`язку лише  15 червня 2020 року, тобто після спливу 10-ти денного строку, встановленого Законом.
 
При цьому, вказані апелянтом обставини, в зв`язку з якими він пропустив строк на апеляційне оскарження не можуть бути визнані судом апеляційної інстанції як поважні, виходячи з наступного.
 
Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що 17 липня 2017 року  ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції. Однак, про день, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 попереджався належним чином, що підтверджено повістками про виклик до суду (а.с. 13-14) та довідкою про доставку SMS(а.с. 17). При цьому жодних клопотань про відкладення розгляду справи останній до суду не подавав.
 
Окрім того, ОСОБА_1 було відомо про наявність щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №019406 від 14 травня 2017 року та його було повідомлено, що розгляд справи щодо нього відбудеться за викликом Ірпінського міського суду Київської області, що засвідчено його особистим підписом /а. с. 1/, однак, він за відповідною інформацією щодо руху справи до суду не звертався, внаслідок чого, подав апеляційну скаргу через три роки після складення щодо нього протоколу. 
 
Твердження ОСОБА_1 про те, що до 05 червня 2020 року він не знав про вирішення справи, оскільки з червня по кінець липня 2017 року перебував за межами України - не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи не вбачається жодних об`єктивних причин, які б перешкодили ОСОБА_1 подати апеляційну скаргу в строк, визначений ч. 2 ст. 294 КУпАП. 
 
У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що апелянтом не вказано об`єктивних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не наведено обставин, які б вказували на неможливість звернення з апеляційною скаргоюв розумний строк, у зв`язку з чим приходжу до висновку про відсутність підстав для його поновлення та необхідності повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
                                       П О С Т А Н О В И В:
 
Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2017 року  щодо нього. 
 
Апеляційну скаргу, разом з доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.
 
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                            О.М. Капічон