ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
18 грудня 2019 року
 
м. Київ
 
справа № 152/1907/15-ц
провадження № 61-10356св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: виконавчий комітет Шаргородської міської ради Вінницької області, ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , реєстратор Реєстру прав нерухомого майна виконкому Шаргородської міської ради Вінницької області Підпалюк Леся Вікторівна,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 5 серпня 2016 року, ухвалене у складі судді Мазурчака А. Г., та ухвалу апеляційного суду Вінницької області                            від 17 листопада 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Медяного В. М., Денишенко Т. О., Голота Л. О., та за касаційною скаргою виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 5 серпня                       2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , реєстратор Реєстру прав нерухомого майна виконкому Шаргородської міської ради Вінницької області Підпалюк Л. В., про визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на квартиру.
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 26 березня 2009 року № 111 «Про передачу житла» Управлінню капітального будівництва обласної державної адміністрації за актами прийому-передачі доручено передати квартири, збудовані на умовах пайової участі за рахунок бюджетних коштів, на баланс органам місцевого самоврядування для подальшого розподілу військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу, звільненим в запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку з скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання, членам сімей з числа цих осіб, які загинули під час виконання ними службових обов`язків, а також учасникам бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів.
 
Згідно з Переліком Шаргородській міській раді Вінницької області передано чотири квартири - №№ АДРЕСА_1 загальною площею 178,84 кв.м, вартістю 575 201,41 грн.
 
22 вересня 2014 року на виконання вказаного розпорядження зазначені квартири передані Шаргородській міській раді Вінницької області за актом приймання-передачі без номера.
 
Рішенням 28 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області від 26 вересня 2014 року № 425 вказані квартири прийняті до комунальної власності. 
 
Позивач посилався на те, що під час виділення у 2008 році бюджетних коштів на квартирному обліку в виконавчому комітеті Шаргородської міської ради Вінницької області перебували: він і ОСОБА_5 - як військовослужбовці, звільнені в запас за вислугою років, а також ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - як учасники бойових дій в Афганістані; позивач вважає, що саме ці особи мали право на отримання побудованих за бюджетні кошти квартир на АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_2 ). 
 
26 вересня 2014 року на 28 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області прийнято рішення № 426, яким квартири в будинку надані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вказане рішення позивач вважає законним. 
 
Разом з тим, 22 липня 2015 року згідно з пунктом 2 рішення № 87 виконавчий комітет Шаргородської міської ради Вінницької області надав ОСОБА_2 як особі начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ, яка стала інвалідом внаслідок каліцтва під час виконання службових обов`язків, звільненому в запас Збройних Сил України за станом здоров`я, інваліду війни ІІІ групи, квартиру АДРЕСА_3 .
 
Крім того, того ж дня виконавчий комітет Шаргородської міської ради Вінницької області прийняв рішення № 92, згідно з пунктом 1 якого дозволив ОСОБА_2 приватизувати цю квартиру.
 
На підставі зазначених рішень виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області 31 липня 2015 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (квартиру), яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 
 
3 серпня 2015 року ОСОБА_2 у відділі державної реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції зареєстровано право власності на зазначену квартиру за вказаною адресою.
 
Однак, як зазначає позивач, ОСОБА_2 тільки з 22 липня 2015 року перебував на квартирному обліку в виконавчому комітеті Шаргородської міської ради Вінницької області як особа начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ, яка стала інвалідом внаслідок каліцтва під час виконання службових обов`язків, звільнений у запас Збройних Сил України за станом здоров`я, інвалід війни ІІІ групи, сім`я якої складається з п`яти осіб. Звільнений він з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України 7 травня 2012 року.

 
Таким чином, на час виділення у 2008 році виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області бюджетних коштів на будівництво виділеної ОСОБА_2 квартири він не був звільнений в запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку з скороченням штатів і на квартирному обліку за місцем проживання не перебував.
 
Також позивач вказував на те, що він 31 липня 2002 року наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України звільнений з військової служби за станом здоров`я, маючи вислугу років у Збройних Силах України 20 років 2 місяці.
 
Рішенням виконкому Шаргородської міської ради Вінницької області                  від 16 березня 2005 року № 39 він був взятий на квартирний облік у пільгову першочергову чергу.
 
Посилаючись на викладене, позивач вважав, що зазначеними незаконними рішеннями виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області, видачею ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на зазначену квартиру та державною реєстрацією права власності за ним на це нерухоме майно (квартиру) порушено право позивача на отримання спірної квартири.
 
З урахуванням уточнених у травні 2016 року позовних вимог, позивач просив визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно (квартиру) № НОМЕР_1 від 31 липня 2015 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 22 липня 2015 року № 92, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 , а також скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру та стягнути з відповідачів солідарно понесені ним судові витрати.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
 
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 5 серпня    2016 року позов задоволено.
 
Визнано протиправним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (квартиру) № НОМЕР_1 від 31 липня 2015 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 22 липня 2015 року № 92, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 .
 
Скасовано державну реєстрацію права власності на цю за ОСОБА_2 .
 
Стягнено з виконавчого комітету Шаргородської сільської ради Вінницької області та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 974,40 грн у відшкодування судового збору та 3 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Шаргодського районного суду Вінницької області від 3 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року, визнано протиправними та скасовано пункт 1 рішення 28 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області від 26 вересня 2014 року № 426 в частині надання ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 , пункт 5 рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 29 вересня 2014 року № 129 «Про надання квартир» та пункт 1 рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області № 6 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради № 129 від 29 вересня 2014 року «Про надання квартир» в частині надання ОСОБА_2 спірної квартири.
 
Крім того, встановивши, що ОСОБА_2 до категорії військовослужбовців не відноситься, оскільки звільнений зі служби в органах Міністерства внутрішніх справ і на час виділення бюджетних коштів на квартирному обліку в Шаргородській міській раді Вінницької області не перебував, суд першої інстанції дійшов висновку, що надання ОСОБА_2 квартири як військослужбовцю є порушенням вимог бюджетного законодавства. 
 
Також суд першої інстанції встановив, що рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 19 вересня 2012 року № 147 ОСОБА_2 взятий на квартирний облік у виконавчому комітеті міської ради в позачергову чергу як особа, у якої сім`я у складі п`яти осіб, а не як військослужбовець, оскільки відповідно до статті 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній таким не є. 
 
Встановив суд першої інстанції і те, що ОСОБА_2 на квартирний облік поставлено з порушенням норм житлового законодавства України, оскільки місце проживання останнього зареєстровано на АДРЕСА_2 тільки 9 липня 2013 року, тоді як на квартирний облік у виконкомі Шаргородської міської ради його як особу, яка потребує поліпшення житлових умов, взято 19 вересня 2012 року. 
 
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року апеляційні скарги виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області та ОСОБА_2 відхилено, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 5 серпня 2016 року залишено без змін. 
 
Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали 
 
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 5 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. 
 
Заявник вказував на невстановлення судами фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення справи, а саме, що спірна квартира надана йому як особі начальницького складу органу Міністерства внутрішніх справ, яка стала інвалідом внаслідок каліцтва під час виконання службових обов`язків, звільненої в запас Збройних Сил України за станом здоров`я і є інвалідом третьої групи. Не надали суди і належної оцінки зібраним у справі доказам, зокрема, розпорядженню Вінницької обласної державної адміністрації від 26 березня 2009 року № 111 «Про передачу житла», в якому зазначена окрема категорія осіб рядового та начальницького складу, звільнених у запас або відставку за станом здоров`я, до яких відносяться також особи з числа працівників органів Міністерства внутрішніх справ, та довідці від 7 вересня 2012 року № 2116, яка підтверджує його проживання у м. Шаргороді Вінницької області понад два роки. 

 
У грудні 2016 року виконавчий комітет Шаргородської міської ради Вінницької області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 5 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою повідомлення Управління капітального будівництва Вінницької обласної державної адміністрації, за яким субвенції з Державного бюджету на 2008 рік виділялись для будівництва та придбання житла, в тому числі й у м. Шаргород, відповідно до Програми забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1999 року № 114, однак не лише військовослужбовцям, а й особам рядового і начальницького складу, до категорії яких відноситься ОСОБА_2 . 
 
Позиція інших учасників справи 
 
У березні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 подав заперечення на касаційні скарги, у яких посилався на безпідставність їх доводів. Зазначав, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясувати обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, надали належну оцінку зібраним у справі доказам та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення касаційних скарги без задоволення, а судових рішень без змін. 
 
Провадження у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Вказана справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1                  31 липня 2002 року наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України звільнений з військової служби за станом здоров`я, що підтверджується витягом з наказу № 168, а також витягом з наказу Хмільницького міського військового комісара від 26 серпня 2002 року № 181, маючи вислугу років у Збройних Силах України 20 років                             2 місяці, тобто є військовослужбовцем, звільненим з військової служби за станом здоров`я.
 
Рішенням виконкому Шаргородської міської ради Вінницької області                від 16 березня 2005 року № 39 ОСОБА_1 взятий на квартирний облік в пільгову першочергову чергу як офіцер, звільнений в запас Збройних Сил України.
 
Власного житла ОСОБА_1 не має.
 
29 січня 1999 року постановою Кабінету Міністрів України № 114 затверджено Програму забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених в запас або відставку. Ця постанова втратила чинність 7 липня 2011 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 704 «Про скорочення кількості та укрупнення державних цільових програм», відповідно до якої до цільової Програми забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, передбачено внесення змін.
 
Дана програма була розроблена з метою розв`язання проблеми забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених у запас або відставку. Джерелом фінансування будівництва квартир для звільнених військовослужбовців визначені субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво та придбання житла для військовослужбовців, учасників бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів у зарубіжних країнах, членів сімей військовослужбовців, що загинули під час виконання ними службових обов`язків, а також військовослужбовців, звільнених у запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку із скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання (абзаци 1 та 3 пункту 1 Програми).
 
Виконавцями Програми є: Рада Міністрів АР Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, які формують регіональні бази даних про квартирний облік звільнених військовослужбовців; органи місцевого самоврядування, які ведуть квартирний облік звільнених військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов і надання житлових приміщень (абзаци 7, 8 пункту 3 Програми).
 
Фінансове забезпечення Програми здійснюється за рахунок коштів державного бюджету (абзац 2 пункту 5 Програми).
 
Згідно з додатком № 3 «Розподіл видатків до Державного бюджету України на 2008 рік» та додатком № 7 «Показники міжбюджетних взаємовідносин державного бюджету з місцевими бюджетами на 2008 рік» до розділу 1 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» виділені субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво і придбання житла військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу, звільненим в запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку з скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання, членам сімей з числа цих осіб, які загинули під час виконання ними службових обов`язків, а також учасникам бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів в сумі 100 000 грн, в тому числі для обласного бюджету Вінницької області в сумі 4 594 500 грн.
 
Пунктами 1, 2, 10 (додатками 1, 2, 3) рішення 15 сесії 5 скликання Вінницької обласної ради від 16 січня 2008 року № 452 затверджені доходи та видатки обласного бюджету на 2008 рік та доручено обласній державній адміністрації за погодженням з постійною комісією обласної ради з питань бюджету з подальшим затвердженням сесією обласної ради розробити та затвердити розподіл субвенцій з державного бюджету в сумі 4 594 500 грн місцевим бюджетам на будівництво і придбання житла військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу, звільненим у запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку із скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання, членам сімей з числа цих осіб, які загинули під час виконання ними службових обов`язків, а також учасникам бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів.
 
З інформації управління капітального будівництва Вінницької обласної державної адміністрації від 16 грудня 2014 року № 04-14-41 суди встановили, що відповідно до Програми забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1999 року № 114, розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 18 лютого 2008 року № 46 «Про внесення змін до обласного бюджету» затверджено на 2008 рік Обласну програму будівництва і придбання житла військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу, звільненим у запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку із скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання, членам сімей з числа цих осіб, які загинули під час виконання ними службових обов`язків, а також учасникам бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів, відповідно до якої передбачено виділення коштів в сумі 751 002 грн на придбання чотирьох квартир                           на АДРЕСА_2 .
 
На підставі розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації                     від 2 лютого 2009 року № 26 «Про внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 18 лютого 2008 року № 46» вказану суму зменшено до 575 202 грн.
 
Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації                          від 26 березня 2009 року № 111 «Про передачу житла» Управлінню капітального будівництва облдержадміністрації за актами прийому-передачі доручено передати квартири, збудовані на умовах пайової участі за рахунок бюджетних коштів, на баланс органам місцевого самоврядування для подальшого розподілу військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу, звільненим у запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку із скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання, членам сімей з числа цих осіб, які загинули під час виконання ними службових обов`язків, а також учасникам бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів. 

 
Згідно з Переліком Шаргородській міській раді передано чотири квартири № № АДРЕСА_1 загальною площею 178,84 кв.м вартістю 575 201,41 грн. 
 
22 вересня 2014 року на виконання вказаного розпорядження зазначені квартири передані Шаргородській міській раді за актом приймання-передачі без номера.
 
Рішенням 28 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області від 26 вересня 2014 року № 425 вказані квартири прийняті до комунальної власності. 
 
Згідно з рішенням 26 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради                       від 25 квітня 2014 року № 380 вулицю Леніна перейменовано на вулицю Героїв Майдану.
 
26 вересня 2014 року на 28 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області прийнято рішення № 426, пункт 1 якого був викладений у наступній редакції: 
надати квартири комунальної власності територіальної громади                                 м. Шаргород, що знаходяться на АДРЕСА_2 , загальною площею 178,84 кв.м вартістю                             564 061,36 грн, а саме: 
ОСОБА_5 (військовослужбовцю) - квартиру АДРЕСА_5 
ОСОБА_2 (військовослужбовцю) - квартиру АДРЕСА_6 
ОСОБА_6 (афганцю) - квартиру АДРЕСА_7 
ОСОБА_7 (афганцю) - квартиру АДРЕСА_8 .
 
29 вересня 2014 року виконавчий комітет Шаргородської міської ради на виконання рішення 28 сесії 6 скликання від 26 вересня 2014 року прийняв рішення № 129 «Про надання квартир», згідно з пунктом 5 якого ОСОБА_2 як військовослужбовцю надано квартиру АДРЕСА_9 вартістю 122 375,20 грн.
 
Рішенням від 22 липня 2015року № 92 виконавчого комітету Шаргородської міської ради надано ОСОБА_2 дозвіл на приватизацію та видачу свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

На підставі рішення виконкому Шаргородської міської ради 31 липня                   2015 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру.
 
3 серпня 2015 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції зареєстровано право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_2 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 3 серпня 2015 року.
 
28 січня 2015 року виконавчий комітет Шаргородської міської ради прийняв рішення № 6 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 29 вересня 2014 року № 129 «Про надання квартир». Пунктом 1 вказаного рішення внесені зміни до рішення виконкому Шаргородської міської ради від 29 вересня 2014 року № 129, зокрема, в частині визначення статусу осіб, яким надано квартири.
 
Також судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 3 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 рішення 28 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області від 26 вересня 2014 року                      № 426 в частині надання ОСОБА_2 (військовослужбовцю) квартири АДРЕСА_10 .
 
Визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 29 вересня 2014 року № 129 «Про надання квартир» про надання ОСОБА_2 (військовослужбовцю) квартири АДРЕСА_11 .
 
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області № 6 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради № 129                            від 29 вересня 2014 року «Про надання квартир» в частині надання ОСОБА_2 (особі начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ, яка стала інвалідом внаслідок каліцтва під час виконання службових обов`язків, звільненій в запас Збройних Сил України за станом здоров`я, інваліду війни ІІІ групи, який перебуває на квартирному обліку в позачерговій черзі за місцем проживання) квартири АДРЕСА_9 вартістю 122 375,20 грн.
 
Крім того, з витягу з наказу начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 7 травня 2012 року № 91 о/с суди встановили, що начальник слідчого відділу Чернівецького УМВС України у Вінницькій області майор міліції Малішевський М. В. звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «б» (через хворобу).
 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційних  скарг, суд дійшов таких висновків.
 
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1999 року №114 затверджена Програма забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, відповідно до якої розроблена і обласна Програма та виділені бюджетні кошти з метою розв`язання проблеми забезпечення житлом військовослужбовців, учасників бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів у зарубіжних країнах, членів сімей військовослужбовців, що загинули під час виконання ними службових обов`язків, а також для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку із скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку, на будівництво квартир саме для такої категорії осіб, а джерелом фінансування Програми є субвенції з державного бюджету, тобто спрямування бюджетних коштів має цільове призначення. Цією Програмою як на рівні держави, так і на обласному рівні виділення коштів для осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ не передбачалося.
 
Так, пунктом 2 рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 визначено що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
 
На час виділення бюджетних коштів на придбання квартир для забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених у запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку із скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку, діяв Бюджетний кодекс України у редакції 2001 року.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України у редакції Кодексу 2001 року бюджетна система України ґрунтується, зокрема, на принципі збалансованості, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету повинні відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період.
 
Державний бюджет України приймається щороку (стаття третя Бюджетного кодексу України в редакції 2001 року). 
 
Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
 
Відповідно до пунктів 7, 8 статті 2 Бюджетного кодексу України у тій же редакції  бюджетне асигнування - повноваження, надане розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету; бюджетне призначення - повноваження, надане головному розпоряднику бюджетних коштів цим Кодексом, законом про Державний бюджет України або рішенням про місцевий бюджет, що має кількісні та часові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.
 
Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове використання цих видатків (частина друга статті 95 Конституції України).

 
Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України у вказаній редакції будь-які зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.
 
Вирішуючи справу, суди встановили, що субвенції з Державного бюджету у 2008 році призначені на придбання чотирьох квартир на АДРЕСА_2 для забезпечення житлом військовослужбовців, учасників бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів у зарубіжних країнах, членів сімей військовослужбовців, що загинули під час виконання ними службових обов`язків, а також для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку із скороченням штатів, які перебували на квартирному обліку.
 
ОСОБА_1 , як встановили суди, є військовослужбовцем, звільненим в запас за вислугою років, з 16 березня 2005 року перебуває на квартирному обліку за місцем проживання в виконкомі Шаргородської міської ради Вінницької області, і, відповідно статті 47 Конституції України, статті 9 ЖК Української РСР, Програми забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1999 року №114, рішення 15 сесії                               5 скликання Вінницької обласної ради від 16 січня 2008 року № 452, а також розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації від 26 березня 2009 року № 111 «Про передачу житла», має право на забезпечення житлом.
 
Встановивши, що ОСОБА_2 до категорії військовослужбовців не відноситься і на час виділення бюджетних коштів на квартирному обліку в Шаргородській міській раді Вінницької області не перебував, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
 
Крім того, вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій також посилались на статтю 31 ЖК Української РСР, за якою громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення у будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило у вигляді окремої квартири на сім`ю.
 
Статтею 19 Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік встановлено, що облік потребуючих поліпшення житлових умов може здійснюватися не за місцем проживання особи у випадку, коли особа працює на підприємстві, в установі, організації, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, то облік цих осіб здійснюється за місцем роботи. На рівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку із виходом на пенсію.
 
Відповідно до пунктів 8, 9 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (далі - Правила), затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради профспілок від 11 грудня                        1984 року № 470 (із змінами), квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. Квартирний облік ведеться в цілому по підприємству, установі, організації. У виробничих, науково-виробничих та інших об`єднаннях облік може здійснюватися по структурних одиницях. З дозволу підприємств, організацій їх цехи та інші підрозділи, розташовані в іншому населеному пункті, можуть самостійно здійснювати облік своїх працівників і надавати їм жилі приміщення в порядку, передбаченому цими Правилами.
 
Відповідно до пункту 15 Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і прописані у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків).
 
Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 7 жовтня 2009 року зареєстрований на АДРЕСА_12 , знятий з реєстрації за вказаною адресою 4 липня 2013 року. Також суди встановили, що з 9 липня 2013 року ОСОБА_2 зареєстрований на АДРЕСА_2 .
 
З облікової квартирної справи ОСОБА_2 суди встановили, що останнім подано заяву про взяття його на квартирний облік як особи у складі п`яти осіб 7 вересня 2012 року, а на квартирний облік у виконкомі Шаргородської міської ради ОСОБА_2 як особу, яка потребує поліпшення житлових умов, взято 19 вересня 2012 року.
 
В обліковій квартирній справі містяться також копії посвідчень ОСОБА_2 від 17 травня 2013 року НОМЕР_2, відповідно до яких він є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, пенсійне посвідчення                             від 14 жовтня 2013року, відповідно до якого він є інвалідом війни ІІІ групи.
 
Вирішуючи справу, суди врахували зазначені норми матеріального права і встановлені ними обставини та дійшли правильного висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог позивача і, як наслідок, ухвалили судові рішення про задоволення позовних вимог.
 
Разом з цим, за змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Задовольняючи позов, суди також врахували визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 22 липня 2015 року № 92, тому видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31 липня 2015 року підлягає скасуванню. 
 
Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року (зі змінами та доповненнями) у разі скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації цих прав.
 
Отже, реєстрація права власності, вчинена на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31 липня 2015 року, підлягає також скасуванню.
 
Відповідно до статті 58 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 59 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій).
 
Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
 
Оцінивши надані сторонами докази, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
 
До таких висновків суди дійшли на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про невстановлення судами фактичних обставин справи та ненадання належної оцінки доказам, зокрема, розпорядженню Вінницької обласної державної адміністрації від 26 березня 2009 року № 111 «Про передачу житла», в якому зазначена окрема категорія осіб рядового та начальницького складу, звільнених у запас або відставку за станом здоров`я, до яких відносяться також особи з числа працівників органів Міністерства внутрішніх справ, та довідці від 7 вересня 2012 року № 2116, що підтверджує його проживання у м. Шаргороді Вінницької області понад два роки, касаційний суд відхиляє, оскільки мотиви задоволення позову ОСОБА_1 та результати оцінки доказів, в тому числі, і згаданих, суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, відобразив у рішенні, законність та обґрунтованість якого перевірив апеляційний суд.
 
Відхиляє касаційний суд і доводи касаційної скарги виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області, що Програмою забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1999 року № 114, передбачено не тільки забезпечення житлом військовослужбовців, а й осіб рядового і начальницького складу, до категорії яких відноситься ОСОБА_2 , оскільки такі доводи спростовуються як матеріалами справи, дослідженими судом доказами, так і відображеною у судових рішеннях правовим аналізом змісту цієї Програми.  
 
Інші наведені у касаційних скаргах доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
 
Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
 
Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. 
 
Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди їх ухвалили з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційних скарг без задоволення, а судових рішень без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 та касаційну скаргу виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області залишити без задоволення. 
 
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 5 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов  	
Судді:  	В. М. Ігнатенко    С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук    М. Ю. Тітов