ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року	Львів	Справа № 300/208/20 пров. № А/857/7138/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Кафарським В. В. у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,- 

                                                    В С Т А Н О В И В:

31.01.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 07.11.2017 по 06.02.2019 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 07.11.2017 по 06.02.2019,  виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення позивача із списків особового складу та усіх видів забезпечення.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що він, як учасник бойових дій, має право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 07.11.2017 по 06.02.2019, однак, станом на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу відповідачем протиправно не проведено розрахунків щодо її виплати. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня      2020 року позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за 2019 рік скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог у вказаній частині відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не набув права на отримання грошової компенсації за додаткову відпустку як учасник бойових дій у 2019 році, оскільки був звільнений у 2018 році, що узгоджується з вимогами абзацу 6 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 07.11.2017 набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії №  НОМЕР_2 від 07.11.2017.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2019 підполковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_3 , звільненого з військової служби в запас наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 29.12.2018 № 769 відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
18.12.2019 позивач звернувся до відповідача із листом, в якому просив нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати  як учаснику бойових дій за період з 07.11.2017 по 06.02.2019.
Відповідач листом від 20.01.2020 №350/486/25/69 повідомив позивача, що військова частина НОМЕР_1 не має повноважень у проведенні позивачу виплат грошового забезпечення та не проводить розрахунки із виплати індексації грошових доходів та у відповідача відсутні відомості про нараховане йому грошове забезпечення.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 07.11.2017 по 06.02.2019.
Апеляційний суд погоджується частково з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» встановлено, що учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, у виді використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) встановлено право військовослужбовців на відпустки, порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них.
Згідно з частиною восьмою статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Відповідно до абзаців 2, 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Згідно з пунктом 17 статті 10-1 Закону № 2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
Відповідно до пункту 18 статті 10-1 Закону № 2011-XII в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється (пункт 19 статті 10-1 Закону №2011-XII).
В свою чергу визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII та Законі України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18.
Зважаючи на положення статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21 серпня  2019 року у згаданій зразковій справі, є обов`язковими для судів при ухваленні рішень у типових справах.
Зокрема, вирішуючи спір (у справі № 620/4218/18) по суті, Велика Палата Верховного Суду вказала, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпустки, однак припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку набуто за період проходження військової служби, Законом № 2011-XII не встановлено. Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо, проте обмеження щодо способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується вказаними нормами закону.
У разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткову відпустку за період з 07.11.2017 по 29.12.2018, а отже набув право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з моменту звільнення по 06.02.2019, така є безпідставною з огляду на наступне.
Як зазначалось вище, відповідно до абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Крім цього, відповідно до абзацу 6 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 був звільнений з військової служби наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 29.12.2018 № 769, доводи відповідача, що позивач не набув права на отримання грошової компенсації за додаткову відпустку як учасник бойових дій у 2019 році є обгрунтованими, що не враховано судом першої інстанції.
Вищенаведене дає підстави для висновку про необгрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з моменту звільнення по 06.02.2019 та відсутність підстав для їх задоволення у вказаній частині.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-           
    
                                                      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня         2020 року у справі № 300/208/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 07.11.2017 по 29.12.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 07.11.2017 по 29.12.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 23.09.2020