ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
24 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/16384/15-ц
провадження № 61-7782св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 червня 2017 року, ухвалене у складі судді Шевчука А. В., та ухвалуАпеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось із позовом до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов обґрунтовано тим, що 13 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 15.3/АА?114.06.2, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 53 000 доларів США шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії та зобов`язався повернути його до 13 жовтня 2011 року й сплатити 12,5% річних за користування кредитом.
 
ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим банк у жовтні 2014 року звертався до суду із позовом про стягнення з нього заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 7 жовтня 2015 року, у задоволенні позовних вимог банку відмовлено з підстав спливу позовної давності. 
 
Позивач зазначав, що вказані судові рішення не скасовують заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, а лише є відмовою у примусовому стягненні заборгованості у зв`язку із пропуском позовної давності. На день звернення до суду кредит не погашено і відповідач продовжує користуватись кредитним коштами, які зобов`язався повернути не пізніше 13 жовтня 2011 року, тому повинен сплатити проценти за користування кредитними коштами, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), три проценти річних від суми простроченого кредиту та пеню за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.  
 
З огляду на викладене ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з ОСОБА_1   проценти за користування кредитом у розмірі 20 694,08 доларів США, нараховані за період з 15 грудня 2012 року до 15 грудня 2015 року, а також нараховані за вказаний період пеню за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 294 580,73 грн та три проценти річних від суми простроченого кредиту в розмірі 105 851, 41 грн.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань за період              з 15 грудня 2014 року до 15 квітня 2015 року та про стягнення трьох процентів річних від суми простроченого кредиту за період з 15 грудня 2012 року до 15 квітня 2015 року закрито.
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 9 червня 2017 року в задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» відмовлено. 
 
Рішення суду мотивовано тим, що ПАТ «Родовід Банк» пред`явивши у липні 2009 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за користування кредитом та пені в порядку наказного провадження, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, який розпочався з 28 липня 2009 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк», суд першої інстанції виходив із того, що банк пред`явив позов після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 червня 2017 року залишено без змін.
 
Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У листопаді 2017 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухваленні з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
 
Зокрема, заявник указує на помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо неможливості нарахування процентів за користування кредитом, пені та трьох процентів річних після ухвалення рішення Оболонським районним судом м. Києва від 22 червня 2015 року, яким відмовлено у стягненні заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки вказані судові рішення не скасовують заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, а лише відмовляють у примусовому стягненні у зв`язку з пропуском банком позовної давності. ОСОБА_1 продовжує користуватись кредитним коштами, які зобов`язався повернути не пізніше 13 жовтня 2011 року, тому, на думку заявника, повинен сплатити проценти за користування кредитом, три проценти річних від суми простроченого кредиту та пеню за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.
 
Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Родовід Банк» просить касаційну скаргу задовольнити.

Провадження у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
 
У 2018 році справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з Оболонського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи № 756/16384/15-ц. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Позиція інших учасників справи
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ПАТ «Родовід Банк» та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.
 
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи
 
Судами встановлено, що 13 жовтня 2006 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1   укладено кредитний договір №15.3/АА-114.06.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію на загальну суму 53 000 доларів США на строк до 13 жовтня 2011 року. Кредитні кошти надано на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. Процентна ставка за користування кредитом складає 12,5% річних.
 
Відповідач зобов`язань за кредитним  договором не виконував, останній платіж за кредитним договором здійснив у грудні 2006 року.
 
28 липня 2009 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до Подільського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу, у якій просило видати судовий наказ про повне дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року                    № 15.3/АА-114.06.2. У поданій заяві ПАТ «Родовід Банк» указувало на те, що позичальник з 11 січня 2007 року не виконував своїх кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість яка на 16 липня 2009 року становила 75 058,73 доларів США; з яких борг за кредитом - 49 350,00 доларів США,  проценти за користування кредитом - 14 659,42 доларів США, пеня - 11 049,31 доларів США.
 
Крім того, у заяві від 28 липня 2009 року ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 15 червня 2005 року № 28.3/А-131.05.2 у загальному розмірі 11 439,93 доларів США.
 
31 липня 2009 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитними договорами від 15 червня 2005 року № 28.3/А?131.05.2 та від 13 жовтня 2006 року № 15.3/АА-114.06.2 у загальному розмірі 660 079,92 грн.
 
Також судами встановлено, що у жовтні 2014 року ПАТ «Родовід Банк» зверталось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами і рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 7 жовтня 2015 року, ПАТ «Родовід Банк» у задоволенні позову відмовлено.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року № 15.3/АА-114.06.2 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.                 У іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції залишено без змін. 
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року, ПАТ «Родовід Банк» відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року № 15.3/АА?114.06.2 на підставі статті 267 ЦК України, оскільки ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду із вказаним позовом після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.
 
За приписами частини третьої статті 61 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення судами справи, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
 
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460 IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 5 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у тій же редакції Кодексу).
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків. 
 
Відповідно до частин першої-третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
 
Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення повною мірою не відповідають.
 
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позовні вимоги про стягнення процентів, передбачених договором, за користування кредитним коштами, трьох процентів річних та пені пред`явлені банком після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що відповідно до статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.
 
Однак такого висновку суди дійшли внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.
 
За приписами статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
 
За змістом указаних норм, установивши, що строк для звернення з позовом  пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування  позовної  давності  заявлено стороною  у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Позовна давність не застосовується у разі, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. 
 
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи такий інтерес не порушені, суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості.
 
Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули та вважали порушеним право ПАТ «Родовід Банк», за захистом якого той звернувся до суду, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про наявність підстав для застосування позовної давності. 
 
Предметом позову у справі є проценти за користування кредитом, передбачені договором, пеня за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань та три проценти річних від суми простроченого кредиту.
 
За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі і рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.
 
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 4 липня  2018 року.
 
З урахуванням викладеного, звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу 28 липня 2009 року, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року.
 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
 
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
Вказана правова позиція викладена у тій же постанові Великої Палати Верховного Суду.
Судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 31 липня 2009 року змінено кінцевий строк виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позичальник мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.
У зв`язку з реалізацією права на дострокове повернення позики припинено право кредитора нараховувати проценти за кредитом, тому позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом є безпідставними.
Безпідставними також є позовні вимоги про стягнення пені та трьох процентів річних, оскільки їх банком нараховано на проценти, які не підлягали нарахуванню у зв`язку із реалізацією права на дострокове повернення позики.
Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Оскільки суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, однак вказали неналежні мотиви та підстави для такої відмови, оскаржувані судові рішення належить змінити у їх мотивувальних частинах.
 
Щодо розподілу судових витрат 
 
Оскільки Верховний Суд змінює оскаржувані судові рішення, але виключно у частині мотивів їх прийняття, новий розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 412 у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, та статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»  задовольнити частково.
 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року змінити у їх мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий Судді:  	В. О. Кузнєцов  В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук  М. Ю. Тітов