ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року	Львів	Справа № 140/3259/19 пров. № А/857/2197/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В., 
з участю секретаря судового засідання Гавгун С.Р., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, - 

суддя (судді) в суді першої інстанції - Смокович В.І., 
час ухвалення рішення - 12:37:33, 
місце ухвалення рішення - м. Луцьк, 
дата складання повного тексту рішення - 13.01.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Волинській області), яким просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № 0001133302. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року позов задоволено. 
Рішення мотивоване тим, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення ОСОБА_1 вимог митного та податкового законодавства в частині заниження податкових зобов`язань та сплати митних платежів під час ввезення товару на митну територію України, з огляду на що, прийняте за наслідками перевірки позивача податкове повідомлення-рішення, що оскаржується, є протиправним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач. Вважає, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в ході проведення перевірки було використано інформацію митних органів Литовської Республіки та встановлено, що вартість товару (транспортного засобу), поданого до митного оформлення, є нижчою, ніж задекларована в країні відправлення, що вплинуло на рівень оподаткування товару, який підлягав перевірці. Зокрема, перевіркою встановлено, що автомобіль, вказаний в отриманій інформації, можна однозначно ідентифікувати як такий, що був задекларований позивачем за відповідною митною декларацією. З отриманих відомостей випливає, що при митному оформленні транспортного засобу його вартісні показники в Україні були задекларовані недостовірно. Вартість автомобіля згідно з інвойсами значно нижча, ніж задекларована у країні відправлення до країни призначення - України. У зв`язку із установленням таких обставин, контролюючий орган оскарженим податковим повідомленням-рішенням правомірно донарахував грошові зобов`язання з податку на додану вартість. При цьому, апелянт вважає, що документи, надані митними органами інших держав, є належними та достовірними доказами заявлення позивачем недостовірних вартісних показників ввезеного на митну територію України автомобіля. 
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановив суд, в період 23-30.08.2019 року працівники Головного управлінням ДФС України у Волинській області провели документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства України з питань правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування та сплати митних платежів при оформленні товару за митною декларацією (МД) від 06.09.2018 року № UA205040/2018/024714, за результатами якої складено акт від 30.08.2019 року № 17527/03-20-13-02/НОМЕР_3. В акті викладено висновки про порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 49, п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 1 ст. 257, п. 1 ст. 295 Митного кодексу України, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання за МД від 06.09.2018 року № UA205040/2018/024714 на 23166,01 грн., в тому числі ввізне мито 7239,38 грн., податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів 15926,63 грн. 
На підставі вказаного акта перевірки Головне управління ДФС у Волинській області винесло податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № 0001133302, яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на 19908,29 грн., з них 15926,63 грн. за податковим зобов`язанням і 3981,66 грн. за штрафними санкціями.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з таких підстав. 
Згідно з висновками акта перевірки від 30.08.2019 року № 17527/03-20-13-02/НОМЕР_3 ОСОБА_1 занижено податкове зобов`язання із податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів, що підтверджується інформацією, отриманою від митних органів Литовської Республіки по ввезеному на митну територію України транспортному засобу. Зокрема, за результатами порівняння та співставлення відомостей, задекларованих позивачем у МД типу ІМ 40ДЕ від 06.09.2018 року № UA205040/2018/024714 і супровідних документів до неї, та митної декларації, отриманої від уповноважених органів Литовської Республіки, що стосуються експорту транспортного засобу з території іноземної держави, встановлено повну ідентичність транспортного засобу. При цьому, перевірці підлягав транспортний засіб - легковий автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель « НОМЕР_1 », номер кузова НОМЕР_2 , що оформлений Волинською митницею за МД від 06.09.2018 року. Аналогічний номер кузова та характеристики зазначені в експортній митній декларації Литовської Республіки від 23.08.2018 року № 18LTLC0100EK0CBDC9 на експорт транспортного засобу в Україну, вартість якого становила 8000 євро (6000 євро у декларації за результатами здійсненого перекладу). Вказаний транспортний засіб експортовано з території Литовської Республіки від продавця Компанії UAB «SANDRALITA» (DAINAVOS, 3-24 TAURAGE, LT) на підставі завіреної копії рахунка-фактури (інвойс) від 23.08.2018 року № 6776. Згідно з даними експортної декларації Литовської Республіки (графа 8 «Отримувач») транспортний засіб був оформлений на покупця - громадянина України ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ). Перевіркою встановлено, що при митному оформленні товарів їх митна вартість в Україні була задекларована недостовірно. Вартість товарів нижча, ніж задекларована в країні відправлення - Республіці Литва (розбіжність становить 72393,69 грн.). Отже, згідно з вискоками контролюючого органу за результатами ввезення на митну територію України ТЗ марки «MERSEDES-BENZ», модель «Е200 CDI», номер кузова НОМЕР_2 , встановлено заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 19908,29 грн. 
Водночас, як встановив суд, митне оформлення вказаного легкового автомобіля було здійснене 06.09.2018 року посадовою особою Митного поста «Ковель» Волинської митниці ДФС за митною декларацією типу ІМ40ДЕ № UA205040/2018/024714, де декларантом (митним брокером) ТзОВ «Бразерс Плюс» є ОСОБА_3 за договором-дорученням із ОСОБА_1 про надання послуг по декларуванню товарів від 06.09.2018 року № 163. На підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2018 року встановлено, що даний автомобіль ОСОБА_1 придбав у громадянина Литовської республіки ОСОБА_4 за 5000 євро. А за митне оформлення даного транспортного засобу при його митній вартості у 190856,31 грн. було сплачено митних платежів в загальній сумі 88745,32 грн. 
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. 
Пунктом 4 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.
Відповідно до положень ст. ст. 345, 351 Митного кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів
Відповідно до ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. 
Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до змісту наведених норм декларант, здійснюючи ввезення на митну територію України товарів або транспортних засобів, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації несе повну відповідальність за достовірність відомостей в ній, в тому числі щодо достовірності митної вартості.
Відповідно до ст. 352 Митного кодексу України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Відповідно до пп. 54.3.6 п. 54.3, п. 54.4 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо  результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях. 
У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах. 
Як правильно встановив суд першої інстанції, за результатами дослідження документів, наданих митними органами Литовської Республіки, які відповідач надав суду з перекладом на українську мову, підтверджується, що ввезений за митною декларацією від 06.09.2018 року № UA205040/2018/024714 товар можна однозначно ідентифікувати як такий, що був оформлений за митною декларацією Литовської Республіки від 23.08.2018 року № 18LTLC0100EK0CBDC9. 
При цьому, згідно з інформацією митних органів Литовської Республіки вказаний автомобіль відповідно до експортної митної декларації реалізовувався іноземною компанією UAB «SANDRALITA» фізичній особі - громадянину України ОСОБА_5 . Водночас, згідно із наданими ОСОБА_1 документами цей же автомобіль був придбаний позивачем у громадянина Литовської республіки ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2018 року. 
При цьому, судом на підставі відомостей, які містяться у сервісі Єврокомісії на офіційному сайті у підрозділі «Експорт MRN-спостереження» розділу «Оподаткування та митний союз» встановлено, що експорт на підставі декларації від 23.08.2018 року № 18LTLC0100EK0CBDC9 скасовано. Отже, експортно-імпортна операція із поставки вказаного вище автомобіля вартістю 8000 євро на користь ОСОБА_5 не відбулась. Більше того, як правильно зазначив суд першої інстанції, при ввезенні цього автомобіля на територію України ОСОБА_1 здійснив усі встановлені законодавством митні формальності і відповідачем не спростовано, що за результатами перевірок відповідності поданих позивачем митної декларації даним супровідних документів, які були надані до митного оформлення, у частині кількості, вартості, валюти зовнішньоекономічної операції, умов поставки розбіжностей не встановлено. Крім того, при митному оформленні автомобіля рішення про коригування митної вартості митним органом не приймалося, додаткові дослідження поданих декларантом документів податковим та митним органами не проводилися. Отже, висновки відповідача фактично здійснені лише на підставі припущення про фіктивність поданих позивачем документів, що стосуються вартості розмитнених транспортних засобів. Однак відповідач не встановив такого факту. 
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 під час процедури митного оформлення задекларував митну вартість транспортного засобу і сплатив суми митних платежів на підставі первинних реєстраційних документів та оригіналу інвойсу. Отже, позивачем виконані всі митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур. 
При цьому, колегія суддів також наголошує, що рішення про коригування митної вартості митний орган не приймав, додаткових досліджень податковий та митний органи не проводили, а інформація, отримана від уповноважених органів іноземних держав, стосувалася факту ймовірної підробки документів. 
Відповідно до п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями, серед іншого, є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено повноти податкового правопорушення, а його відсутність у спірних правовідносинах доводить протиправність спірних податкових повідомлень-рішень та відповідає меті адміністративного судочинства при вирішенні спорів цієї категорії. Також суд обґрунтовано зазначив, що отримана інформація від митних органів Литовської Республіки має лише орієнтуюче значення, проте така інформація та документи, які описано вище, не доводять фактів порушення позивачем вимог податкового і митного законодавства у спірному випадку.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 817/1107/17. 
Також суд першої інстанції доречно врахував, що за результатами ввезення ОСОБА_1 на митну територію України зазначеного вище автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» в.о. начальника Волинської митниці ДФС виніс постанову від 26.06.2019 року № 1977/20550/19 у справі про порушення митних правил за ст. 485 Митного кодексу України, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення митних правил (за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру), накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 69498,03 грн. 
Однак постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 року у справі № 159/5823/19 вказану постанову визнано протиправною та скасовано. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач не перевірив обставин завершення експорту транспортного засобу, не направив запитів компаніям, які фігурують відправниками товару у документах, наданих митними органами Литовської Республіки та документах, поданих до митного оформлення позивачем, не вжив заходів щодо встановлення особи і опитування ОСОБА_5 , який значиться покупцем автомобіля за документами, наданими митними органами Литовської Республіки, а тому отримані від митних органів Литовської Республіки документи, на переконання суду апеляційної інстанції, не є доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у діях позивача умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та вартості товару. Суд дійшов висновку, що дана постанова винесена без дотримання законодавчих приписів та без врахування обставин у справі, оскільки відповідачем не доведено наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів. 
Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Також суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 803/1420/17, оскільки у зазначеній справі предмет спору не є ідентичним (правомірність нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів, мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарської діяльності); окрім того, справу про порушення митних правил порушено не було. 
Крім того, суд першої інстанції правильно врахував, що наданий відповідачем договір купівлі-продажу від 23.08.2018 року, на підставі якого зазначений вище автомобіль було реалізовано Компанією UAB «SANDRALITA» ОСОБА_5 за ціною 8000 євро, не підписаний покупцем. А подані відповідачем документи, які отримано від уповноважених органів Литовської республіки, перекладені українською мовою, містять невідповідність у частині визначення вартості товару, а саме 8000 євро у митній декларації від 23.08.2018 року № 18LTLC0100EK0CBDC9 мовою оригіналу та 6000 євро у перекладеній декларації на українську мову. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані обставини свідчать про неналежність, недостовірність, недостатність наданих відповідачем письмових доказів.
Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що винесене Головним управлінням ДПС у Волинській області податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № 0001133302 є протиправним та підлягає скасуванню. 
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі № 140/3259/19 залишити без змін. 
  Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена виключно у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 07.07.2020 року