Справа № 128/3410/15-ц
Провадження № 22-ц/801/16/2020
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М., 
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернілевська Руслана Віталіївна, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року, ухвалене під головуванням судді Бондаренко О. І. у м. Вінниця,
у справі № 128/3410/15-ц за позовом ОСОБА_2  до Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області,  ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю,  

встановив:
У вересні 2015 року ОСОБА_2  звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 12.03.1997 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі – продажу земельної ділянки, згідно з яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 купили земельну ділянку площею 0, 1915 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Широкогребельської сільської ради народних депутатів Вінницького району і надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Продаж цей вчинено за сімсот гривень, які ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатили продавцю ОСОБА_4 повністю при підписанні цього договору.
На момент придбання вказаної земельної ділянки, згідно діючого на той час законодавства, не вимагалася державна реєстрація права власності на земельну ділянку.
Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач являється власницею будинковолодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
12.08.2015 року від відповідача ОСОБА_3 , позивач дізналася про те, що дана земельна ділянка належить лише відповідачу на праві приватної власності та вона не має жодних прав на неї, внаслідок чого між сторонами виникла сварка, з приводу якої позивач зверталася із відповідною заявою до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області. 
Після звернення за правовою допомогою до адвоката, позивач отримала довідку Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, згідно якої земельна ділянка площею 0, 1915 га, що розташована в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно договору купівлі – продажу від 12.03.1997.
Також, позивачу було надано копію державного акта на право приватної власності на землю, в якому зазначено, що власником вказаної вище земельної ділянки, на підставі договору купівлі – продажу від 12.03.1997 року, являється ОСОБА_3 . 
Тобто, з невідомих причин сільська рада видала на ім`я відповідача ОСОБА_3 державний акт на право приватної власності на землю, яка була придбана спільно з позивачем та ОСОБА_3 та належить їм на праві спільної сумісної власності.
Крім того, в погосподарських книгах Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області зазначено, що власником домогосподарства в АДРЕСА_1 являється відповідач ОСОБА_3 .
За наведених обставин, оскільки відповідачі порушили право спільної сумісної власності позивача на земельну ділянку, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконними дії Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області по складанню, видачі та реєстрації Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН від 17.05.1997, виданого на підставі договору купівлі – продажу № 1-858 від 12.03.1997 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1915 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН від 17.05.1997, виданий на підставі договору купівлі – продажу № 1-858 від 12.03.1997 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1915 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року позов задоволено.
Визнано незаконними дії Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області по складанню, видачі та реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 17.05.1997 року, виданого на підставі договору купівлі – продажу № 1-858 від 12.03.1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1915 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства.
Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН від 17.05.1997 року, виданий на підставі договору купівлі – продажу № 1-858 від 12.03.1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1915 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні  вимоги ОСОБА_2 є доведеними та такими, що підлягають до задоволення, оскільки земельна ділянка належить позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, а діями відповідачів порушено право спільної сумісної власності позивача на земельну ділянку.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі – ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернілевська Р. В., 30 вересня 2019 року подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд вирішив питання про її права та обов`язки, тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що вказане судове рішення є незаконним та таким, що порушує її права, як особи – власника майна, яка не була залучена до участі у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 30 червня 2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0421 га, цільове призначення, якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельної ділянки площею 0,1494 га, цільове призначення, якої: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т. П. та зареєстровано в реєстрі за № 1372. У день реєстрації правочину нотаріусом здійснено державну реєстрацію речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Інформація про існуюче речове право станом на 2015 рік була загальнодоступною, а тому, як позивач так і суд мали можливість довідатись про особу, яка станом на час вирішення спору була власником майна. Тому має місце також порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд прийняв рішення про права особи, що не була залучена до участі в справі, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.
Вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку було видано 17.05.1997, тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963. Отже, згідно з частиною першою статті 80 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Відповідно встановивши, що позивач пропустила строк позовної давності, поважних причин його пропуску не навела, клопотання про його поновлення не заявляла, тому суд першої інстанції мав прийняти рішення про відмову у задоволенні позову. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24.12.2019 зупинене провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернілевська Руслана Віталіївна, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю - до залучення до участі у справі правонаступника  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою цього ж суду від 17 липня 2020 року поновлене провадження у справі, оскільки були усунені обставини, що викликали його зупинення та ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15.09.2020 визнано Вінницьку міську раду правонаступником  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та залучено Вінницьку міську раду в якості відповідача у справі за позовом ОСОБА_2 до Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 , про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.
ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чернілевська Р. В. доводи апеляційної скарги підтримали, просять апеляційну скаргу задовольнити.
ОСОБА_2 та її представник – адвокат Ткачук І. В. доводи апеляційної скарги не визнали. Представник позивача адвокат Ткачук І. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Позивач ОСОБА_2 суду пояснила, що вона не хотіла продавати землю. Відповідач ОСОБА_3 одразу хотів її продати, а тому питав її на кого будуть оформляти землю. Пішов і оформив землю на себе, оскільки у ОСОБА_2 на той час була робота і вона не мала на це часу. ОСОБА_3 дав їй 2 000 доларів США і сказав, що коли буде продавати доплатить їй ще. В 2011 році дав розписку на 5 000 доларів США. Всього домовленість була на 7 000 доларів США. Однак він дурив її, казав, що з продажем землі ще не вирішено, а вона йому вірила. Зазначила, що за землю податки вона не сплачувала. Ходила в сільську раду, але там все було домовлено і документи на землю їй не давали.
Представник Вінницької міської ради заперечила проти залучення відповідачем по даній справі та визнання правонаступником Вінницьку міську раду після смерті ОСОБА_3 . Вказала на те, що згідно довідки департаменту адміністративних послуг від 25.09.2020 № 45713 за місцем реєстрації ОСОБА_3 були зареєстровані інші особи.
Представник Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом встановлено, що 12.03.1997 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі – продажу земельної ділянки, який посвідчений Надольською Т. П., завідуючою Вінницької районної державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1-858, згідно якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 купили земельну ділянку площею 0, 1915 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Широкогребельської сільської ради народних депутатів Вінницького району і надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства; продаж цей вчинено за сімсот гривень, які ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатили продавцю ОСОБА_4 повністю при підписанні цього договору (а.с.5 ).
Відповідно до довідки Державного нотаріального архіву  Вінницької області № 1100/01.14 від 17.08.2015, земельна ділянка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН, виданого Широкогребельською сільською радою народних депутатів Вінницького району Вінницької області 18.12.1996, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 14).
З довідки Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 293 від 25.08.2015 вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_3 площею 0,1915 га, яка належить йому на праві приватної власності відповідно до договору купівлі – продажу № 1-858 від 12.03.1997, розташована на території Широкогребельської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ВН від 17.05.1997 земельна ділянка площею 0,1915 га, що розташована на території Широкогребельської сільської ради, цільове призначення – для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно договору купівлі – продажу № 1-858 від 12.03.1997 (а.с.9).
З виписок з погосподарської книги Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області також вбачається, що власником домогосподарства в АДРЕСА_1 являється відповідач ОСОБА_3 (а.с.10 - 13).
З копії розписки (оригінал знаходиться у ОСОБА_1 ) від 26.04.2007 встановлено, що позивач ОСОБА_2 (паспортні дані) надала розписку про те, що отримала від ОСОБА_3 гроші за частку землі 09,15 га в селі Широка Гребля Вінницького району в сумі 2 000 (дві тисячі) доларів США. Претензій до ОСОБА_3 не має (а.с. 53).
30 червня 2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0421 га, цільове призначення, якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельної ділянки площею 0,1494 га, цільове призначення, якої: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т. П. та зареєстровано в реєстрі за № 1372. У день реєстрації правочину нотаріусом здійснено державну реєстрацію речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII), де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень, ухвал, постанов суду в цивільному судочинстві.
Відповідно частини першої статті 292 ЦПК України у редакції, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Пункт 1 статті 352 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII містить норму аналогічного характеру, згідно з якою учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Частиною третьою статті 2 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII) встановлено, що одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи ОСОБА_1 була власником спірної земельної ділянки. Отже, на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 належали всі правомочності власника, а саме право володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.
ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогами визнати незаконними дії Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області по складанню, видачі та реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 17.05.1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1915 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства. Визнати недійсним зазначений Державний акт на право приватної власності на землю.
Колегія суддів вважає, що встановлення вищезазначених обставин та визнання недійсними правових підстав набуття права власності на спірну земельну ділянку її попереднім власником ОСОБА_3 безпосередньо стосується прав ОСОБА_1 як покупця земельної ділянки. Адже саме на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 17.05.1997 року приватним нотаріусом була встановлення належність земельної ділянки Продавцеві (п. 1.3. Договору (а. с. 50-51)).
За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до ст. 71 Української РСР 1963 року (з урахуванням правила п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. 
Згідно зі ст. 75 Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. 
Статтею 76 Української РСР визначено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. 
Нормою ст. 80 Української РСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. 
Отже, загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено, ст. 71 ЦК Української РСР (який діяв до введення в дію ЦК України - 1 січня 2004 року) встановлювався у три роки, а тому суду першої інстанції слід було обговорити питання про застосування до правовідносин сторін положень ст. ст. 71, 75-78 ЦК Української РСР та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не застосував і до цих вимог не встановив правила позовної давності, враховуючи факт звернення позивача до суду 04 вересня 2015 року.
Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року).
Проте аналіз позовних вимог про визнання незаконними дій Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області по складанню, видачі та реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 17.05.1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1915 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, а також про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 17.05.1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1915 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, свідчить, що ці вимоги не є такими на які не поширюється позовна давність згідно статті 83 ЦК УРСР. Тому до цих позовних вимог підлягають застосуванню вимоги про позовну давність, передбачені ЦК УРСР.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Результат порівняльного аналізу термінів «довідалася» та «могла довідатися», що містяться в статті 76 ЦК Української РСР, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Виходячи із встановлених судом обставин, перебіг позовної давності почався з моменту оскаржуваних позивачем дій Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області по складанню, видачі та реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 17.05.1997 року, а тому, звертаючись у вересні 2015 року до суду із цим позовом, позивач пропустила трирічний строк звернення до суду.
В оцінці спірних правовідносин апеляційний суд виходить з презумпції цивільного права про те, що власність зобов`язує, а також враховує те, що саме позивач повинен довести поважність причин пропуску позовної давності та факт своєї необізнаності про оформлення на ім`я ОСОБА_3 державного акта на право власності на спільне майно ще у 1997 році. При цьому особа, здійснюючи право власності на належне їй майно (особливо нерухоме), має діяти відповідально, зокрема виявляти турботу щодо цього майна, бути обізнаним про його стан, тощо.
Позивач придбавши спільно земельну ділянку у 1997 році, у цьому ж 1997 році були позбавлені права на предмет спору (земельну ділянку), і саме з цього часу мала б цікавитися станом своїх речей, проте вказує про обізнаність щодо порушення їх прав зі спливом 18 років, що свідчить про очевидну необґрунтованість цих доводів.
При цьому апеляційний суд вважає, що отримавши 26.04.2007 гроші в сумі 2 000 доларів США від відповідача ОСОБА_3 за свою частку землі та знаючи, що ОСОБА_3 здійснює продаж земельної ділянки позивач ОСОБА_2 могла довідатися про порушення свого цивільного права щодо спірного майна, однак цього не зробила.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач пропустила позовну давність.
Згідно із положеннями пункту четвертого частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю - відмовити.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 02 жовтня 2020 року.

       Головуючий                                         Ю. Б. Войтко

       Судді:                                                           І. В. Міхасішин 

                                                         І. М. Стадник