ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/965/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

     30 червня 2020 року                                                                      м. Київ
             Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
   Головуючого судді:                                                                      Коротких А.Ю.,
   суддів:                                                                                            Єгорової Н.М.,
                                                                                                           Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                        В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з ст. 308  КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
15 червня 2020 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від позивача, в якому він просить залишити апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області, з 16.10.2012 року по 27.03.2014 року та з 01.03.2019 року по 31.01.2020 року отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 28.03.2014 року по 28.02.2019 року отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" (а.с. 71, зворот а.с. 72, а.с. 77 та його зворот, 79).
З 01.02.2020 року на підставі заяви позивача від 29.01.2020 року (а.с. 80) отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" в розмірі, меншому за попередній (а.с. 79).
29.01.2020 року ОСОБА_1 також звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 року №   3723-ХІІ відповідно до пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (а.с. 85).
За наслідками розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було прийнято рішення, оформлене протоколом від 05.02.2020 року № 974110157881, про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 року № 3723-ХІІ відповідно до пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII з тієї підстави, що позивачу вже призначалась пенсія по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" з 28.03.2014 року. Також вказано, що форма нових довідок, які були подані до заяви при зверненні на перерахунок пенсії не беруться до уваги, оскільки Законом України "Про державну службу", який набрав чинності з 01.05.2016 року, не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій державним службовцям; форми довідок про заробітну плату, які були затверджені постановою Пенсійного фонду України від 04.09.2013 року № 15-1, були виключені постановою Пенсійного фонду України від 04.07.2016 року № 15-2, з набранням чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII стаття 37-1 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 року № 3723-ХІІ втратила чинність (а.с. 86).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1  статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ  на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1  статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
До досягнення віку, встановленого першим реченням частини 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року.
До 01 травня 2016 (дата набрання чинності  Законом України «Про державну службу» від  10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 1 травня 2016 року, відповідно до  статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ  пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу» від   16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.
Відповідно до пункту 10  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ  державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ  для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених  статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року  № 3723-ХІІ  та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ  в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ  передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, колегія суддів доходить висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ    після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частини 1  статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ    і Прикінцевих та перехідних положень України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності  Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ  лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ  та мають передбачені частиною 1  статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ  вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом у постановах від 3 липня 2018 року у справі № 265/3709/17 та від    19 березня 2019 року у справі № 357/1457/17.
Статтею 46 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII  визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених  Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності  Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII  обчислюється відповідно до пункту 8 розділу  XI  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
Відповідно до пункту 8 розділу  XI  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII  стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених  статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним судом у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 735/939/17.
Згідно із пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби д стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Отже, період проходження ОСОБА_1 військової служби (2 роки 10 днів) та період роботи в державних органах (15 років 9 місяців 11 днів) зараховується до стажу державної служби.
Оскілки на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії держаного службовця позивач досяг віку, який дає право на одержання пенсії державних службовців, мав достатній страховий стаж та понад 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, однак на день набрання чинності  Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ  не займав посаду державної служби, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до положень  Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.
Станом на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії державного службовця (лютий 2020 року) діяв  Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року    № 889-VIII, яким було визначено певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу» від    16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ  під які, як встановлено судом, позивач не підпадає, а в період дії  Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ  позивач не звертався до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії державного службовця, тобто право на призначення пенсії державного службовця не реалізував.
Враховуючи, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне подану до суду апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243,  250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328    КАС України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити повністю.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

  Головуючий суддя:                                                                        Коротких А.Ю.

         Судді:                                                                                                 Єгорова Н.М.

                                                                                                        Сорочко Є.О.